П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1905/19	

Категорія: 108020200                                                                                                     
                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
                                                                                                                                 Час та місце ухвалення: м. Миколаїв      

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -  Лук`янчук О.В.
суддів              -  Бітов А. І.
                                  -  Ступакова І. Г. 
при секретарі -  Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в  прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA504000/2019/000095/2 від 5 лютого 2019 р.;
визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA504170/2019/00111 від тієї ж дати. 
Позов обґрунтовано тим, що ним для митного оформлення були подані необхідні документи, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості автомобіля. Крім того, з спірних рішень Митниці вбачається, що нею поставлена під сумнів митна вартість не самого автомобіля, а решта складових митної вартості, як-то: витрати на транспортування, витрати на зняття з обліку автомобіля в ФРН, оплата послуг брокера та агента, тощо, але такі витрати позивач не поніс і вони взагалі не є складовою митної вартості.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської митниці ДФС відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідачем поставлена під сумнів не ціна товару, а решта складових митної вартості, які на думку відповідача понесено позивачем. В свою чергу позивачем митна вартість товару базується на документально підтверджених відомостях, а надані позивачем документи повністю узгоджуються з переліком зазначеним ч. 2, ч. 3 ст. 53 МК України, оскільки витрати на транспортування, витрати на зняття з обліку автомобіля в ФРН, оплата послуг брокера та агента, тощо, позивач не поніс і вони взагалі не є складовою митної вартості. Водночас також зазначено, що позивач має право на оскарження рішення про коригування митної вартості товару не залежно від застосованого методу випуску товару у вільний обіг, а саме під гарантію чи шляхом подання нової декларації.
В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про заміну сторони у справі, а саме відповідач просить замінити Миколаївську митницю ДФС на її правонаступника Чорноморську митницю Держмитслужби.
Так, відповідно до  ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019р. №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби»  утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби.
В додатку 1 вказаної Постанови серед переліку територіальних органів Державної митної служби, що утворюються, визначено Чорноморську митницю Держмитслужби, яка є правонаступником усіх прав та обов`язків Миколаївської митниці ДФС та Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі.
Таким чином, відповідно до  ст. 52 КАС України, відповідач у справі Миколаївська митниця ДФС - підлягає заміні на процесуального правонаступника - Чорноморську митницю Держмитслужби.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 4 лютого 2019 р. уповноважена особа ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 , який діє на підставі договору № 156 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню вантажів від 28 січня 2019 р.  подала до Митниці митну декларацію UA504170/2019/001666 про ввезення на територію України автомобіля марки Renault, модель Espase, ідентифікаційні номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року випуску. Заявлена позивачем митна вартість, визначена за основним методом, склала 9 350,0 євро.
До митної декларації позивач долучив такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 28 січня 2019 р., акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 30 січня 2019 р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 липня 2015 р., довідку про вартість перевезення товару від 4 лютого 2019 р., договір № 156 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню вантажів від 28 січня 2019 р., довідку ТОВ "ДП-Стандартметрологія ООВ" від 30 січня 2019 р., довідку щодо комплектації автомобіля від 4 лютого 2019 р., паспорт.
Під час митного оформлення, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою були згенеровані митні процедури у виді витребування документів від декларанта.
Повідомленням від 4 лютого 2019 р. відповідач витребував у ОСОБА_1 : 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам; 3) документи щодо транспортних витрат, страхування, витрати на зняття автомобіля з обліку в ФРН, брокерську винагороду, комісійні; 4) каталоги, прейскуранти виробника товару; 5) митну декларацію країни відправлення (а. с. 19).
05 січня 2019 р. уповноважена особа надала Митниці відповідь про відсутність інших документів, крім тих, які первинно подавались з митною декларацією UA504170/2019/001666.
05 лютого 2019 р. Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів UA504000/2019/000095/2 і одночасно винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA504170/2019/00111.
В рішенні про коригування митної вартості товарів UA504000/2019/000095/2 зазначено, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору не може бути застосовано, так як подані позивачем документи не підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: транспортних витрат з розшифровкою маршруту, витрат понесених позивачем при знятті транспортного засобу з обліку в ФРН, комісійних та брокерської винагороди, транспортні витрати зазначені особисто позивачем не підтверджені жодним документом. На вимогу Митниці, додаткові документи позивач не надав. При використанні довідника "SuperSchwacke", відповідачем встановлено, що вартість подібного автомобіля становить 14 550 євро, а тому відповідачем застосований резервний метод визначення митної вартості автомобіля, за яким відкоригована вартість автомобіля позивача склала 14 660,0 євро.
Після прийняття Митницею рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач подав нову електронну митну декларацію UA504170/2019/001812.
Однак, не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на постанову Верховного Суду  від 30.10.2018 по справі №816/2396/17 (адміністративне провадження №К/9901/61818/18) вказав, що у новій митній декларації UA504170/2019/001812 позивач самостійно обрав резервний метод визначення митної вартості та сплатив митні платежі, які не мають статусу гарантії, тим самим погодившись з відповідачем щодо визначення митної вартості автомобіля, а тому відсутня необхідність аналізу підстав прийняття відповідачем спірних рішень, так як в даному випадку вони вже не мають правового значення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Статтями  49,  50 Митного кодексу України  визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті  51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Відповідно приписів ч.1, ч.2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу ч.5  ст.53 Митного кодексу України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч.3  ст.318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із  Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України  у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до    ст. 54 Митного кодексу України    контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1    ст.58 цього Кодексу.
Зокрема,    ст. 58 Митного кодексу України  передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої    статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3  ст. 57 Митного кодексу України  основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Згідно з ч. 4 та ч. 5    ст. 54 Митного кодексу України    орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень    статті 55 цього Кодексу.
Пунктом 2 ч. 4  ст. 54 Митного кодексу України  передбачено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом, які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України    орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій    статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у    главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу Х цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду.
За результатами аналізу вищезазначених положень  Митного кодексу України  вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у  ст. 58 Митного кодексу України.
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією UA504170/2019/001666 було подано такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 28 січня 2019 р., акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 30 січня 2019 р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 липня 2015 р., довідку про вартість перевезення товару від 4 лютого 2019 р., договір № 156 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню вантажів від 28 січня 2019 р., довідку ТОВ "ДП-Стандартметрологія ООВ" від 30 січня 2019 р., довідку щодо комплектації автомобіля від 4 лютого 2019 р., паспорт.
Під час митного оформлення, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою були згенеровані митні процедури у виді витребування документів від декларанта.
Повідомленням від 04 лютого 2019 р. відповідач витребував у ОСОБА_1 : 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам; 3) документи щодо транспортних витрат, страхування, витрати на зняття автомобіля з обліку в ФРН, брокерську винагороду, комісійні; 4) каталоги, прейскуранти виробника товару; 5) митну декларацію країни відправлення
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи, митним органом поставлена під сумнів не сама ціна договору, зазначена в інвойсі від 28.01.2019 року,  а решта складових митної вартості товару, які на думку відповідача міг понести позивач. 
При цьому, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду рішення суду, не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували зміст інвойсу 28.01.2019 року № 2019/1-33.
Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі №809/1884/16, положення  статті 53 Митного кодексу України  не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
Стосовно витрат на транспортування колегія суддів зазначає, що товар придбаний позивачем є автомобілем, який сам по собі є самохідним транспортним засобом. Будь-які докази та відмітки про перевезення транспортного засобу у матеріалах справи відсутні. З урахуванням того, що декларант є фізичною особою, а придбаний автомобіль є товаром побутового споживання, самостійний проїзд зазначеного автомобіля до митного кордону України, жодним чином не може вважатися його транспортуванням, оскільки саме таке використання автомобіля цілком відповідає його споживчому призначенню. Витрати на самостійний проїзд автомобіля у такому випадку до митного кордону, є побутовими витратами особи, яка придбала такий автомобіль, а не витратами на транспортування у розумінні п. 5 ч. 10  ст. 58 МК України.
Що стосується витрат на страхування, то колегія суддів зауважує, що страхування автомобіля не здійснювалося, відомості про те, що таке повинне було здійснюватися за рахунок позивача з жодних документів не випливає. За таких обставин, твердження митниці про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування товару є помилковими, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються.
Аналогічний правовий висновок з цього питання викладений у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 р. по справі № 821/829/18 (адміністративне провадження № К/9901/5724/19), від 14.08.2018 р. по справі № 821/1617/17 (адміністративне провадження № К/9901/48422/18).    
Стосовно  не надання позивачем документів щодо комісійної та брокерської винагороди, то  колегія суддів зазначає, що будь-які документи, які були надані митному органу, не вказують на те, що брокерські послуги вказаної особи виділені окремо і такі не включено в ціну придбання автомобіля, також не доведено перед судом тієї обставини, що позивач та його довірена особа приймали будь-які зобов`язання щодо сплати таких послуг.
Також, витребовування митницею каталогів, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару  є необгрунтованим, оскільки, прайс - лист за своїм визначенням - це довідник цін на товари підприємства - виробника, сформований виробником та адресований невизначеному колу покупців, отже даний документ не може бути належним підтвердженням ціни ввезеного товару, оскільки в ньому прописано, що певний товар продається за певних умов поставки лише у певний регіон за відповідну ціну, що звужує коло покупців і обмежується регіоном та умовами поставки.
В свою чергу каталог - перелік  товарів  (послуг) з їхнім описом. Дані про товар можуть включати текстову описову інформацію, значення характеристик, зображення, відомості про класифікацію, мультимедійну інформацію, інформацію про ціни і інше залежно від призначення і носія, отже каталоги та прайс - лист не може бути об`єктивним підтвердженням заявленого рівня митної вартості товарів.
Також, колегія суддів зазначає про відсутність у відповідача законних підстав вимагати надання копії митної декларації країни відправлення товару за відсутності виявлених відповідачем розбіжностей, наявності ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, оскільки відповідно до пункту 7 частини третьої  статті 53 Митного кодексу України  копія такого додаткового документа може витребовуватися органом доходів і зборів у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Поряд з цим, колегія суддів враховує, що згідно рішення про коригування митної вартості товарів UA504000/2019/000095/2 від 05 лютого 2019, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). При цьому, зазначено, що джерелом числового значення митної вартості став довідник «SuperSchwacke».
Тобто, митна вартість транспортного засобу, марки «Renault, модель Espase, ідентифікаційні номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року випуску, порівнювалась з ідентичними автомобілями. 
При цьому, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у даному випадку автотоварознавча експертиза чи експертне дослідження не здійснювалася, відтак відповідачем не наведено достатніх підстав правомірності проведеного розрахунку митної вартості, без врахування технічного стану транспортного засобу внаслідок ушкоджень автомобіля та необхідності проведення його відновлювального ремонту, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.
Оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів містить лише посилання на «SCHWAСKE», однак докладна інформація, яка використовувалася митним органом при її визначенні, як того вимагає положення пунктів 2, 4 частини другої  статті 55 Митного кодексу України, відсутня.
Отже, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на інформацію, отриману з програмного комплексу SCHWACKE, оскільки придбаний позивачем автомобіль був у користуванні, отже, достовірну та актуальну інформацію про його технічний стан можливо встановити лише за наслідками відповідної експертизи, однак, як встановлено судом, така експертиза не проводилась, а тому відсутні підстави вважати, що вказана інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені Верховним Судом у справі № 1140/3242/18.
Крім того, митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (відповідного року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України адже фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.
На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23.04.2019 року по справі №810/1479/16 та від 26.02.2019 року по справі №808/454/18.
Враховуючи викладене, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, у наведених матеріалах відсутні розбіжності та вказані матеріали містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, в свою чергу відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність і невідповідність чинному законодавству рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля та вбачає безумовні підстави для його скасування та як наслідок і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA504170/2019/00111.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, безпідставно послався на постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №816/2396/17. У цій справі зазначено, що до предмету доказування у цій категорії справ входять обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, а також обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є  необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір. А відтак це судове рішення не є релевантним для цілей розгляду данної справи.
Колегія суддів враховує те, що фактично, звертаючись із позовом про скасування рішення про коригування митної вартості, яке ухвалене до заповнення відповідних граф митної декларації  та подання її для випуску у вільний обіг товарів, позивач висловив свою незгоду із таким, а відтак суд зобов`язаний надати оцінку  відповідним доводам.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, де зазначено, що реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.
Відтак, застосування такого висновку призводить до порушення такого критерію, як право доступу до суду, який включає право на належний судовий захист, що помилково не встановлено судом першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до  ст. 317 КАС України  підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до  ст. 317 КАС України  підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, позивач за подання позову до суду першої інстанції, згідно квитанції № 0.0.1386169875.1 від 19.06.2019 року, сплатив судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
За подання апеляційної скарги, згідно з квитанцією № 0.0.1575571440.1 яка знаходиться в матеріалах справи, сплачено судовий збір у сумі 2305,00 грн.
Тобто, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 3842,00 грн., який підлягає стягненню саме з Чорноморської митниці Держмитслужби, дії якої мали безпосередній вплив на виникнення спірних правовідносин, що й спричинило підстави звернення до суду. 
Керуючись ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328  КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в  прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA504000/2019/000095/2 від 05 лютого 2019 р.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA504170/2019/00111 від 05 лютого 2019 року. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської  митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43335608) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842,00 ( три тисячі вісімсот сорок дві гривні).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення за наявності підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                                                                   Повний текст постанови складено та підписано 22 квітня 2020 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова