П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/53/20	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28    січня 2020р. про повернення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про визнання незаконними, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Білгород-Дністровського МРВ ДВС, в якому просила визнати незаконними та скасувати постанови, зобов`язати вчинити певні дії.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 8 січня 2020р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачці.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020р. позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм права, просить скасувати ухвалу від 28.01.2020р. та направити справу до суду першої інстанції.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення поданої скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачці на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ухвали про залишення позову без руху залишились не виконаними, недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунуті.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що підстави для скасування ухвали про повернення позову відсутні, виходячи з наступного.
Положеннями ст.55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист /… /.
Форма та зміст позовної заяви закріплені у ст.160 КАС України, а документи, що додаються до позовної заяви визначені ст.161 Кодексу, згідно ч.3 якої, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною першою ст.169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
Приписами ч.2 цієї статті Кодексу визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Пунктом 1 ч.4 ст. 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Як вбачається з ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 8  січня  2020р. підставою для залишення позову без руху слугували висновки суду про невідповідність позовної заяви вимогам позовної заяви, виклавши її у відповідності до вимог ч.5  ст.160 КАС України, а саме позовній заяві не конкретно та не чітко вказаний зміст позовних вимог.
Як вже зазначалося вище форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС України.
Згідно із ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до п.4, 5, 9 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються, зокрема:  зміст позовних вимог і виклад обставин,  якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
З матеріалів справи, а саме з позовної заяви та уточнень до позову, вбачається, що позивачка виклала зміст дій відповідача, описала, у чому полягало порушення її прав, сформулювала наслідки, які, з її погляду, настали внаслідок дій відповідача та пояснила, яким чином і чому дії відповідача зачіпають її права.
Зміст позовної заяви та уточнень викладений в обсязі, з якого можна визначити характер спірних правовідносин і з дотриманням установленого процесуальним законом порядку ухвалити рішення суду.
Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм процесуального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху з підстав її невідповідності вимогам ч.5 ст.160 КАС України, а саме з того, що позивачкою нібито не викладено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також не зазначення доказів, які підтверджують вказані обставини.
Що стосується відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували обставини того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за поданий ним позов у встановлений законом порядку, а наведені обставини, за відсутності доказів на їх підтвердження, не є підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки пенсія є лише одним із видів доходу, а у судді відсутні можливості оцінити майновий стан позивачки.
Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981р. №R(81)7.
Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Положеннями ч.3 ст.161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Приписами ч.5 ст.161 КАС України передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору.
За правилами ч.1 ст.133 КАС України  суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
У відповідності до ст.8 ЗУ "Про судовий збір" встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Отже, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас наведені правові норми дають підстави для висновку про те, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин.
Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та за наявності обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними і допустимими доказами.
При цьому, визначення майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не надано до суду достатніх доказів на підтвердження обставин того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору, оскільки з наданих документів не вбачається, що пенсія є єдиним джерелом доходу позивача. Жодних інших документів, які могли б свідчити про майновий стан особи, надано не було.
Отже, оскільки, позивачка не виконала вимоги ухвали суду про залишення позову без руху в частині надання документу про сплату судового збору або на підтвердження знаходження у скрутному матеріальному становищі не надало жодних достатніх та належних доказів, які б переконливо свідчили про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано повернув позовну заяву позивачці, як це передбачено п.1 ч.4 ст.169 КАС України. 
На думку судової колегії, викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 312, 316, 325 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020р. про повернення позову - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.В. Крусян

                                                                                                    О.В. Яковлєв