Постанова
Іменем України
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 753/11450/17
провадження № 61-48891св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації в м. Києві,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року в складі судді Комаревцевої Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Кравець В. А., Стрижеуса А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього 
ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М., Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації в м. Києві, про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони на відчуження.
Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 60 956 євро зі сплатою 12,8 % річних на строк 
до 31 липня 2017 року.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 01 серпня 
2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира 
АДРЕСА_1 . Кредитні зобов`язання також були забезпечені порукою 
 ОСОБА_1 , про що між ним та банком було укладено договір поруки 
від 01 серпня 2007 року.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року у справі № 2-582/11, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 956 251,51 грн заборгованості за кредитним договором, 1 700 грн судового збору, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього - 948 071,51 грн. Вказане рішення у справі № 2-582/11 у визначений законом строк до примусового виконання пред`явлено не було. 
Разом з тим, ПАТ «УкрСиббанк» 08 грудня 2011 року відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 . 
За заявою ПАТ «Дельта Банк» державним виконавцем відкрито виконавчі провадження щодо виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року у справі № 2-582/11.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2013 року у справі № 753/8599/13-ц, яка набрала законної сили, визнано дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві щодо відкриття 
виконавчих проваджень за заявою ПАТ «Дельта Банк» (ВП № 37389345 та 
ВП № 37389530) протиправними, скасовано постанови про відкриття виконавчих проваджень.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем її майна є малолітній син ОСОБА_2 , в інтересах якого батько ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, 06 червня 2013 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .
Про смерть ОСОБА_3 відповідачу стало відомо 26 липня 2013 року, проте   кредитор у визначений законом строк з вимогою до спадкоємців не звернувся.
Крім того, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року у справі № 753/7827/14-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, виселення та зняття з реєстрації з тих підстав, що кредитор у визначений частиною другою статті 1281 ЦК України строк не пред`явив свої вимоги до спадкоємця боржника, а також не навів поважних причин пропуску цього строку.
Вказував, що зобов`язання за кредитним договором є припиненими, оскільки кредитор втратив право вимоги, тому наявні підстави для припинення іпотеки відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про іпотеки».
На підставі викладеного  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього 
ОСОБА_2 , просив: визнати договір іпотеки, укладений між 
АКІБ «УкрСиббанк»і    ОСОБА_3  01 серпня 2007 року, припиненим; скасувати заборону на відчуження квартири 
АДРЕСА_1 , накладену 01 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокуром О. М.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року позов задоволено.
Визнано договір іпотеки, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і  ОСОБА_3 01 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міської нотаріального округу Чернокуром О. М., припиненим.
Скасовано заборону на відчуження квартири 
АДРЕСА_1 , накладену 01 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокуром О. М.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк протягом шести місяців з дня, коли дізнався про смерть ОСОБА_3 , вимоги до спадкоємців боржника не пред`явив, тому основне зобов`язання є припиненим, що є підставою для визнання припиненою іпотеки відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Не пред`явивши вимоги до спадкоємців у визначені статтею 1281 ЦК України строки, кредитор втратив право вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, як наслідок, такі зобов`язання припинилися.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач 26 липня 2013 року дізнався про смерть боржника, тому висновки судів у цій частині є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.
Припинення іпотечного договору є неможливим і таким, що порушує права ПАТ «Дельта Банк», оскільки припинення зобов`язання можливе лише за умовами його належного виконання, що проведено належним чином, а наявність рішення суду про стягнення боргу, яке не виконане, не є підставою для припинення іпотеки, якою забезпечується виконання кредитного договору, умови якого боржником належним чином не виконані. Пропущення строку для пред`явлення до виконавчої служби виконавчих листів про стягнення боргу за кредитним договором не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки. 
Якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», то це не є підставою для припинення іпотеки. 
Крім того, стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. 
Проте суди вказані обставини залишили поза увагою та дійшли помилкового висновку про задоволення позову в цій справі.
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що кредитор спадкодавця не пред`явив до спадкоємця вимоги у строки, визначені статтею 1281 ЦК України, тому він позбавлений права вимоги. Вимоги позивача є законними та такими, що відповідають вірному способу захисту порушених прав.  
Позивач надав суду переконливі докази для задоволення позову, а відповідач не спростував заявлені у справі вимоги. Крім того, під час розгляду справи № 753/7827/14-ц судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» пропустило шестимісячний строк звернення до кредитора з вимогою, тому кредитні та забезпечувальні зобов`язання припинилися.
Інші учасники справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
13 лютого 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 01 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та 
АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 60 956 євро зі сплатою 12,8 % річних на строк до 31 липня 2017 року.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 01 серпня 
2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира 
АДРЕСА_1 . Кредитні зобов`язання також були забезпечені порукою 
 ОСОБА_1 , про що між ним та банком було укладено договір поруки 
від 01 серпня 2007 року.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року у справі № 2-582/11, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 956 251,51 грн заборгованості за кредитним договором, 1 700 грн судового збору, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього - 948 071,51 грн. Вказане рішення у справі № 2-582/11 у визначений законом строк до примусового виконання пред`явлено не було. 
ПАТ «УкрСиббанк» 08 грудня 2011 року відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вищевказаними кредитними зобов`язаннями, про що укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.
ПАТ «Дельта Банк» звернулося до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» 946 251,51 грн заборгованості за кредитним договором, 1 700 грн судового збору, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього - 948 071,51 грн.
За заявою ПАТ «Дельта Банк» державним виконавцем відкрито виконавчі провадження щодо виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року у справі № 2-582/11.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2013 року у справі № 753/8599/13-ц, яка набрала законної сили, визнано дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві щодо відкриття 
виконавчих проваджень за заявою ПАТ «Дельта Банк» (ВП № 37389345 та 
ВП № 37389530) протиправними, скасовано постанови про відкриття виконавчих проваджень.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем її майна є малолітній син ОСОБА_2 , в інтересах якого батько ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та Сьомою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу.
Державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори 
06 червня 2013 року винесено постанову про відмову ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 
у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .
Суди встановили, що про смерть ОСОБА_3 відповідачу стало відомо 
26 липня 2013 року, проте кредитор у визначений законом шестимісячний строк з вимогою до спадкоємців не звернувся.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року у справі № 753/7827/14-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, виселення та зняття з реєстрації з тих підстав, що кредитор у визначений частиною другою статті 1281 ЦК України строк не пред`явив свої вимоги до спадкоємця боржника, а також не навів поважних причин пропуску цього строку.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, 
стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. 
Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. 
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що 26 липня 2013 року кредитор - 
ПАТ «Дельта Банк», дізнався про смерть боржника і протягом шести місяців, тобто до 26 січня 2014 року (включно) мав право пред`явити вимоги до спадкоємців боржника, але своїм правом не скористався, вимогу до спадкоємців вчасно не пред`явив, суди дійшли правильного висновку, що кредитор втратив право вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, як наслідок, такі зобов`язання припинилися.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач 26 липня 2013 року дізнався про смерть боржника, тому висновки судів у цій частині є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, оскільки вказані обставини підтверджені зібраними у справі доказами, зокрема рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року у справі № 753/7827/14-ц, яке набрало законної сили та висновки якого є преюдиційними для вирішення цього спору.
Доводи касаційної скарги, що смерть боржника, факт закінчення дії договору, пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів про стягнення боргу за кредитним договором не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки, не заслуговують на увагу, оскільки саме сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців є наслідком припинення зобов`язань за іпотечним договором у цій справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк