ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11655/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2020 року                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,
                                                            
                                                  В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в місті, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019              № Ф-74162-17.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вимога податкового органу сплатити борг (недоїмку) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 12582,90 грн. є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 № Ф-74162-17.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до    п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 28.10.2015 та інформацією з веб-сайту Державної фіскальної служби України.
Так, позивач перебуває на обліку в ГУ ДФС в місті Києві та згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , є інвалідом 3 групи і отримує пенсію за вислугу років.
11.05.2019 ГУ ДФС в місті Києві сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-74162-17зі сплати єдиного внеску в сумі 12582,90 грн. на ім`я                  ФОП ОСОБА_1 .
Вважаючи оскаржувану вимогу протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав на наступне:
-             позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, отримує пенсію за віком та має третю групу інвалідності, обрала спрощену систему оподаткування, звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».  
Доводи апеляційної скарги:
-             під час відпрацювання доручення ДФС України, відповідачем було відкориговано дані ФОП ОСОБА_1 в частині зняття неправомірних нарахувань єдиного внеску на суму 12582,90 грн.;
-              станом на 12.07.2019 в ІКП ФОП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000, недоїмка відсутня.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з нормами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Приписи ст. 4 цього Закону, визначають платників єдиного внеску, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Так, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачає, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З наведеного слідує, що від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку три встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Отже, законом передбачено різні умови, наявність однієї з яких дає пільги особам щодо сплати єдиного внеску.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування, є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб, шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, окружний суд цілком обгрунтовано дійшов висновку про те, що оскільки позивач будучи фізичною особою-підприємцем, отримує пенсію за віком та має третю групу інвалідності, обрала спрощену систему оподаткування, то остання звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що позивачу має бути відмовлено в задоволенні позову, з тих підстав, що під час відпрацювання доручення ДФС України, ГУ ДФС у м. Києві було відкориговано дані щодо позивача в ІКП в частині зняття неправомірних нарахувань єдиного внеску на суму 12582,90 грн., з огляду на що, станом на 12.07.2019, в ІКП ФОП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000, недоїмка відсутня. Проте, слід врахувати, що зазначені підстави не можуть бути покладені в основу для відмови в задоволенні позовних вимог, а доказів того, що оскаржувана вимога була скасована/відкликана податковим органом - матеріали справи не містять, хоча в силу положень ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом та підставою для стягнення визначеної в ній суми коштів. Надання виписки з ІКП про відсутність недоїмки, не є належним доказом по відношенню до оскаржуваного рішення, адже воно є чинним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. 
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.      
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,      

                                            П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                             О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                   В.В. Кузьменко

                                                                                                                О.І. Шурко