ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/204/19                                                Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/818/2175/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2020 року                 м. Харків.
 
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
судді-доповідача Яцини В.Б., 
суддів колегії - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника позивачів-адвоката Мица Юрія Вікторовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Семіряд І.В., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!», Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
09 січня 2019 позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ТОВ «Джоін Ап!» та його туристичного агента ФОП ОСОБА_3 про стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що 28.03.2018 між ТОВ «Джоін Ап!» в особі його туристичного агента ФОП ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 відповідно до ч.ч., 1, 2, 4 ст. 20 Закону України «Про туризм» було укладено договір на надання туристичних послуг в інтересах позивачів. Умовами договору було передбачено місце відправлення позивачів та їх повернення з аеропорту міста Харків. Натомість, без згоди позивача місце відправлення та повернення відповідачем ТОВ «Джоін Ап!» було змінено з аеропорту «Жуляни» міста Київ. У результаті порушення умов договору позивачем були понесені додаткові витрати на проїзд до м. Києва та у зворотному напрямку у сумі вартості квитків 10294,94 грн. Крім того, з посиланням на ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», вважаючи таке порушення істотним недоліком у наданій послузі посилались на право зменшення ціни виконаної роботи на 15%, тобто 62700 грн. х 15% = 9405 грн. Позивач та його дружина з огляду на свій літній вік хвилювались з приводу необхідності здійснення раптових незапланованих переїздів, а також обурились з приводу такого зухвалого порушення умов договору, що призвело до певного погіршення здоров`я у період перебування у подорожі, та завдало їм моральної шкоди. 
Посилаючись на вищевказані обставини позивачі просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь кожного з позивачів по 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також - у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 10294,94 грн. понесених збитків та 9405 грн. в рахунок зменшення ціни за отриманий туристичний продукт. 
У своєму відзиві на позовну заяву ТОВ «Джоін Ап!» заперечувало проти позову. На обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що за умови встановлення наявності договірних відносин між сторонами слід врахувати наступне. За умовами договору та згідно ст. 20 Закону України «Про туризм» якщо Туроператор не взмозі надати значну частину узгодженого між сторонами туристичного продукту, він має з метою продовжити туристичне обслуговування, вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на Туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими та фактично наданими послугами. Таким чином, Позивач усвідомлював перед укладенням договору, що Відповідач, який у даному випадку діяв відповідно до договору та закону, має право зміни в частині авіаперевезення. За 2 місяці до початку подорожі, 26.07.2018 Туроператор повідомив про скасування чартерних рейсів з Харкова та про вимушену внаслідок цього зміну маршруту. Відповідачі проти такої зміни не заперечували та отримали авіаквитки з умовами авіаперевезень до Києва, скористалися туристичним продуктом.
Відповідно до правової позиції щодо відшкодування моральної шкоди у сфері туристичних відносин, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 521/18881/16-ц, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тільки у разі заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивачів адвокат Мица Ю.В. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Вказав, що при прийнятті рішення, суд не прийняв до уваги, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема - характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту).
Зазначила, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13 - що не заперечує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не було надано суду доказів на підтвердження наявності в діях відповідача протиправної поведінки, вини, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, за умови наявності складу яких можливе настання визначеної в ст.ст. 1266, 1267 ЦК України цивільно-правової відповідальності. Позивачіпогодились продовжити відпочинок та скористалися пропозицією відповідача, позивачі не довели порушення «ТОВ Джоін АП!», як суб`єктом надання туристичних послуг, їх прав, а відповідачем було надано позивачам належний турпродукт, який останніми було прийнято та використано.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про туризм" туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо);
Згідно зі статтею 20 Закону України "Про туризм" за договором про туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт).
Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста.
Права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.
Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.
Згідно зі статтею 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.
Суб`єктам туристичної діяльності, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними законодавства в галузі туризму, збитки відшкодовуються відповідно до закону.
Статтею 5 Закону України "Про туризм"   визначено, що учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.  
Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), зокрема, є:
  - туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;
- туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг;  
- інші суб`єкти підприємницької діяльності, що надають послуги з тимчасового розміщення (проживання), харчування, екскурсійних, розважальних та інших туристичних послуг.
Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Таким чином, за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої, другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року "Про туризм", а також частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року "Про захист прав споживачів", статей 610, 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
Частиною першою статті 20 Закону України «Про туризм» визначено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. 
Якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів (частина десята статті 20 Закону України «Про туризм»).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 липня 2013 року (справа № 6-42цс13), у разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.
Судом встановлено, що 28.03.2018 між ТОВ «Джоін Ап!» в особі туристичного агента ФОП ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір на надання туристичних послуг (а.с.31-32).
Пунктом 2 зазначено договору перебачено, що маршрут, тривалість, дата початку та закінчення подорожі туриста зазначаються у туристичній путівці, яка є невід`ємною частиною договору.
Як вбачається з довідки - підтвердження, в графі «деталі перельоту» зазначено 20.09.2018 «Харків (02-00) - Анталія (04-45), 30.09.2018 Анталія (21-45) - Харків (00-30). (а.с.33).
Пунктом 5.3 договору перебачено, що агентство не несе відповідальності за скасування та зміну часу відправлення авіарейсів. В цих випадках відповідальність несе авіаперевізник (а.с.32).
Позивачі послалися на те, що без їх згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було змінено місце відправлення з м. Харків на м. Київ. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача ТОВ «Джоін Ап!» ОСОБА_4 .П. та відповідачем ОСОБА_3 було заявлено, що позивачів заздалегідь, а саме за два місяці було попереджено про зміну місця відправлення з м. Харків на м. Київ.
Зазначені обставини були визнані представником позивачів ОСОБА_5 у судовому засіданні.
Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За приписами статті 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З вищевикладеного слідує, що для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних нею збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України -  моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Під час апеляційного розгляду справи позивачі не надали доказів, що визнання згаданих обставин про те, що позивачі погодились на вимушену зміну маршруту, тому колегія суддів погоджується з тим, що ці обставини були безспірно встановлені судом, внаслідок чого відсутній склад правопорушення, передбачений у ст. 33 Закону України «Про туризм», ст.ст. 22, 1166, 1167 ЦК України для відшкодування майнової та моральної шкоди.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обов`язковому з`ясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідачем ТОВ «Джоін Ап!» та туристичним агентом ОСОБА_6 було належним чином виконано умови договору про надання туристичних послуг, зокрема, надано туристичні послуги позивачам, які ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використали. На зміні туристичного продукту, після повідомлення про зміну місця відправлення, не наполягали, хоча туристичним агентом і було запропоновано зміну путівки. 
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Наведене свідчить, що відповідачі спростували наявність підстав для цивільної відповідальності за зміну відповідачами маршруту польоту, відповідачі вжили усіх передбачених законом заходів щодо надання позивачам належного турпродукту, який останніми було фактично прийнято та використано без зауважень.
Оскільки туристи скористалися запропонованою їм альтернативною послугою, претензії щодо ненадання послуг, що обумовлені в листі бронювання та договорі на туристичне обслуговування, вважаються необґрунтованими, а послуги за договором наданими належним чином і в повному обсязі, туроператор вважається таким, що виконав свій обов`язок перед туристом в повному обсязі.
Аналізуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, правовий висновок Верховного Суду України, з`ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, в тому числі докази, надані суду відповідачем, які повністю спростовують підстави позову, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що позивачами та їх представником не доведено належним чином обставин, що внаслідок дій відповідача, TOB «Джоін АП!», їм була надана неякісна туристична послуга, яка завдала їй шкоду.
Укладаючи договір з Турагентом позивачі погодилися, що Турагент/Туроператор не несе відповідальності за скасування та зміну часу відправлення авіарейсів (п.п. 5,3, 6.1 Договору від про надання туристичних послуг а.с. 32). При цьому відповідачі вжили необхідні заходів про попередження туристів щодо такої зміни, тому посилання в доводах скарги на згадану постанову Верховного Суду України є безпідставним.
Крім того, відповідно до правової позиції щодо відшкодування моральної шкоди у сфері туристичних відносин, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 521/18881/16-ц, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» лише у разі заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Позивачі не надали до справи належних і допустимих доказів на підтвердження ушкодження їх здоров`я та причинного зв`язку внаслідок зміни маршруту туристичної подорожі.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367,368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375,382-384, 388-391, суд апеляційної інстанції 
постановив:

Апеляційну скаргу представника позивачів-адвоката Мица Юрія Вікторовича - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року-залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 04 травня 2020 року.

Головуючий                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                  І.В.Бурлака.

                                                                               О.М.Хорошевський.