Справа № 344/9824/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/592/20 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І.П. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
       судді                 Фединяка В.Д. 
суддів:        Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,
       секретаря        Мельник О.В.
       з участю         ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову про відкриття виконавчого провадження №61108723 від 30 січня 2020 року державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за  апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2020 року, постановлену у  складі судді Ковалюк І.П. у м. Івано-Франківськ, 
ВСТАНОВИВ:
У  лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61108723 від 30 січня 2-2- року державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М.
Вимоги скарги мотивовані тим, що 30 січня 2020 року Державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 61108723 - про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів мого доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Скаржник вважає що постанова державного виконавця винесена з порушенням закону, оскільки 06 грудня 2019 року Державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60808637, згідно заяви стягувача та на підставі виконавчого листа № 344/9824/2015, який виданий 04.01.2016 року Івано-Франківським міським судом - про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів мого доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
26 грудня 2019 року Державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 60808637 - у зв`язку з досягненням повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постанова про закінчення виконавчого провадження №60808637 від 26.12.2019 року набрала чинності, сторонами виконавчого провадження не оскаржувалася, судом незаконною (неправомірною) не визнавалася. 
30 січня 2020 року державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М. відкриваючи виконавче провадження № 61108723, не звернув уваги на те, що виконавчий лист, який виданий 04.01.2016 року Івано-Франківським міським судом по якому було в тому числі (зокрема), 06.12.2019 року відкрито виконавче провадження № 6080863, постанвою державного виконавця від 26.12.2019 року закінчено виконавче провадження, тому неможе відкриватись повторно. За вказаних вище обставин скаржник просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61108723 державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Івано-Франківськ) Саміляк О.М.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.
На дану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На думку апелянта, в мотивувальній частині ухвали суду нічого не зазначено мотиви відхилення доводів, зазначених ним у скарзі, що свідчить про порушення судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Окрім того, в мотивувальній частині ухвали не зазначено мотиви відхилення його доказів та мотиви їх незастосування, з приводу стягнення з нього аліментів на користь стягувача на підставі виконавчого листа №344/9824/2015, який виданий 04.01.2016 року Івано-Франківським міським судом, при наявності рішення цього ж суду від 06 квітня 2016 року по справі №344/173/16-ц, яким вирішено стягувати на його користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відзив на апеляційну скаргу сторонами не подано.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила доводи  апеляційної  скарги, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.
  ОСОБА_3   повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявна інформація про повідомлення скаржника про дату, час і місце розгляду справи не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.  
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закон .
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що закінчення виконачого провадження про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у зв`язку з досягненням одного з ним повноліття, є підставою для відкриття нового виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на уртимання неповнолітньої дитини і не суперечить вимогам ст.40 Закону України Про виконавче провадження. 
Такий висновок суду відповідає вимогам закону у матеріалам справи.
Судом встановлено, що до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області надійшов виконавчий лист № 344/9824/2015 до виконання згідно якого, стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
06.12.2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60808637 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с.53).
26.12.2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 60808637 у зв`язку із досягненням повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54).
30 січня 2020 року, державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М винесена постанова про відкриття ВП № 61108723 на виконання виконавчого листа № 344/9824/2015 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів мого доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55).
Частиною п`ятою статті 124 Конституції України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанції) передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Зазначене конституційне положення відображено і у статті 14 ЦПК України 2004 року, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Аналогічні положення встановлені статтею 18 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 1 Закону № 606-XIV визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.
Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Отже, у зв`зку з невиконанням рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30 січня 2020 року, державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М правомірно винесена постанова про відкриття ВП № 61108723 на виконання виконавчого листа № 344/9824/2015, оскільки стягувачка ОСОБА_1 звернулась 29.01.2019 року заявою про примусове виконання рішення суду в цій частині.
       З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду вважає що дії державного виконавця Саміляк О.М. були вчинені у відповідності положеннями, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» і права чи свободи скаржника не було порушено. Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61108723 від 30.01.2020 року, винесена державним виконавцем відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути відкрито виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, оскільки 26.12.2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 60808637 у зв`язку із досягненням повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54), а 30 січня 2020 року, деравним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М винесена постанова про відкриття ВП № 61108723 на виконання виконавчого листа № 344/9824/2015 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складений 12 червня 2020 року.        

Судді:                                                                 В.Д.Фединяк 
І.В. Бойчук
В.А.Девляшевський