КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
      
єдиний унікальний номер справи 756/11734/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/ 254/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                          У К Р А Ї Н И
 
            25 травня  2020 року Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів:
                        судді-доповідача        -          Білич І.М.
                        суддів                          -          Іванченко М.М., Музичко С.Г.                              
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на   рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В..
            у цивільній справі №756/11734/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
                                                в с т а н о в и л а  :
                                                                                                          
            У червні 2019 року позивач звернувся  з позовом про стягнення кредитної заборгованості та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 01 квітня 2011 року у загальній сумі 122 837,84 гривень, що складається із заборгованості: за тілом кредиту 8259, 08 гривни; за відсотками 114578, 76 гривень за користування кредитом з 01.04.2011 року по  31.08.2018 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01 квітня 2011 року  між сторонами укладено кредитний картковий договір  у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 8500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості  за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку  дії картки.
Згідно доводів позивача, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею  заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», «Правилами користування платіжною карткою»  та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://prіvatbank.ua/ terms/pаges/70/, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом відповідача   у її  заяві  про видачу  карткового кредиту.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня  2019 року Акціонерному товариству Комерційний банк „ПриватБанк" відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог.
 
Не погодившись з рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставить питання про скасування указаного рішення та постановлення нового рішення про задоволення позову. З підстав  порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи.
Відзив на апеляційну скаргу  подано не було.
 
На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає  задоволенню виходячи з наступного.
 
Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви  від 01.04.2011року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами,         відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким  позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 8 500 грн.
 Судом першої інстанції об`єктивно встановлено, що в документах, які зазначені в анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «Приватбанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредиту та відсотків) - підпис позичальника відсутній.  
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 травня 2019 року відповідач мала заборгованість перед банком в загальному розмірі 122 837,84 грн.., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 8259, 08 грн.; за відсотками - 114578,56 грн.;
 
Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що сторонами погоджені істотні умови кредитного договору: надання кредитних коштів, сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Вказуючи при цьому, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду копію анкети-заяви, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01 квітня 2011 року, витяг з умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також розрахунок заборгованості.
У анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_1 ( згідно пояснень позивача) та довідці про умови кредитування с використанням кредитки не можливо перевірити зазначення  процентної ставки за користування кредитом, яку погодили сторони кредитного договору, а також зазначений вид платіжної картки, яку видано відповідачу та строк її дії, враховуючи те, що зазначені  документи   мають неякісне виготовлення (є нечитаємі) а.с. 8,9.
Також до суду першої інстанції не була надана ні пам`ятка клієнта, ні інші докази, з яких можна встановити, яку саме картку було отримано відповідачем.
У наданому позивачем витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначені декілька видів тарифів, які містять різні умови та відсоткові ставки за користування кредитним коштами.
Колегія суддів вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та визначити розмір заборгованості.
 
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме той витяг з Умов та правил, який доданий до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою в частині того, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявну в матеріалах справи  довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписаної  особисто відповідачем. У зазначеній заяві, яка підписана відповідачем, міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф та комісію. Зокрема в ній зазначено, що базова  відсоткова ставка ( нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) та становить 2, 5% в місяць. Відтак відповідач був обізнаний   з умовами кредитування, зокрема з розміром відсоткової ставки за процентами, розміром та підставами  для нарахування неустойки, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові  Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
 
Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування  рішення суду. Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції безпідставно застосував судову практику Великої Палати Верховного Суду ( справа № 342/180/17), оскільки в даній справі відповідач заперечень проти позову банку не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі відсотків, не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами не заперечував, на думку колегії  суддів, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.  Так як, ні позовна заява, ні додатки до неї не містять ( містили) даних про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов кредитного договору, зокрема в частині розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Що в свою чергу, при отриманні відповідачем  зазначених документів не створювало для  останнього ( відповідача) обов`язку в установленому законом порядку оспорювати розміри та розрахунки наведені банком.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
 
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
 Колегія суддів вважає, що посвідчуючи своїм підписом  неякісні копії анкети - заяви  та  довідки про умови кредитування, як докази на підтвердження заявлених позовних вимог, посадова особа позивача звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, була обізнана, про свої зобов`язання надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою. Однак, подані до суду вищезазначені документи не можна вважати належними доказами на підтвердження заявлених позовних вимог.
 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом основоположних норм банківського кредитування  (приписи ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1048 ЦК України) а відтак, загрозу фінансовій стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, на думку колегії суддів, не  впливають на правильність і законність висновків суду першої інстанції.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
 
Керуючись ст.ст.7, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
 Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року залишити  без змін.       
                 
Постанова набирає чинності з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:      
Судді: