КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                                             
Справа № 33/824/2/2020                                                                                                            Суддя 1 інстанції - Пономаренко Н.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП                                                                                                  Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
16 березня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,-
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 0.2 розміру від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 384,20 грн.
 
Постановою судді встановлено, що 28.02.2019 року о 04 год. 00 хв. в м. Києві, по вул. Дмитрівській, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, незв`язне мовлення, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року та закрити провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП України.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що якщо б він був насправді водієм, який вийшов з автомобіля та швидко тікав з місця зупинки, то у нього не було б сенсу повертатися до поліцейських та вести спілкуватися з поліцейськими. 
ОСОБА_1 зазначає, що він дійсно перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, вживав алкоголь під час перегляду футбольного матчу разом із знайомими, проте, автомобілем не керував, автомобіль припаркував набагато раніше, поліція його не зупиняла, перебував на вулиці в той час, коли до нього підійшли поліцейські. 
Апелянт вказує на те, що поліцейський, звертаючись до нього питав у присутності 2 свідків чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, пояснював, що він може це зробити на місці за допомогою приладу Драгер або у закладі охорони здоров`я, проте, на думку апелянта, така процедура (пропозиція) проходження огляду, запропонована поліцейським, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки поліцейському не можна пропонувати обрати відмовитися від огляду на приладі Драгер або їхати до лікарні.
ОСОБА_1 зазначає, що від поліцейського не було пропозиції пройти огляд на приладі Драгер, а після відмови пройти такий огляд не було пропозиції пройти огляд у заклад хорони здоров`я або лікаря-нарколога. Після цього поліцейський підійшов до свідка, який стояв осторонь та з кимось спілкувався та повідомив свідку, який не чув та не був присутнім при відмові від проходження огляду, що він ( ОСОБА_1 ) відмовляється проходити огляд.
Також апелянт зазначає, що потім поліцейський надав для підпису свідкам надруковані бланки пояснень, текст в яких відрізняється від того, свідками чого вони насправді були. Другий свідок навіть не чув пропозиції та відмови, однак пояснення та протокол підписав про те що, нібито відбувалося в його присутності.
ОСОБА_1 вказує на те, що протокол не був зовсім заповнений поліцейським, коли свідки ставили в ньому свої підписи. В протоколі не було вказано суть адміністративного правопорушення в якому він ( ОСОБА_1 ) обвинувачувався.
Апелянт зазначає, що після того як свідки підписали не заповнений протокол та бланки пояснень їх відпустив поліцейський, проте, на думку апелянта, то є грубим порушенням, оскільки відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Апелянт вказує на те, що відносно нього склали протокол за керування з ознаками алкогольного сп`яніння, однак, на думку апелянта, це не відповідає диспозиції статті 130 КУпАП, оскільки за керування з ознаками алкогольного сп`яніння в Україні водіїв не притягують до відповідальності за статтею 130 КУпАП. 
На переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, допустив істотну процесуальну помилку, коли самостійно змінив суть адміністративного правопорушення, притягнув особу за керування у стані алкогольного сп`яніння до відповідальності за статтею 130 КУпАП, що вийшло за межі обвинувачення поліцейського викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення. На думку апелянта, суд не може перебирати на себе функції обвинувачення, займатися відшкодуванням вини та перекваліфікацією дій особи що притягується до відповідальності, оскільки то є грубим порушенням принципів викладених у постановах та рішеннях ЄСПЛ.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Александрова Д.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення інспектора патрульної поліції - ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Проте,  вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №189095 від 28 лютого 2019 року, відповідно до якого 28.02.2019 року о 04 год. 00 хв. в м. Києві, по вул. Дмитрівській, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, незв`язне мовлення, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);
-       у письмових поясненнях свідків  ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 28 лютого 2019 року по вул. Дмитрівській, 2 в м. Києвівід проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 3), 
-       на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 04 28 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів, так і медичному закладі.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Окрім того, факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується й показаннями самого ОСОБА_1 як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, який показав, що дійсно відмовився від проходження будь - якого огляду на стан сп`яніння, разом з тим, пояснив, що така відмова була пов`язана з тим, що він не керував автомобілем, тобто не був водієм, і не мав обов`язку проходження такого огляду.
Під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було переглянуто відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, який розпочинається з того, що працівники поліції здійснюють рух на своєму автомобілі. Після зупинки, працівник  поліції, що сидів на пасажирському сидінні виходить перший, а працівник поліції, який був за кремом виходить  пізніше, і  саме  в цього працівника  поліції ввімкнена  камера. Вийшовши зі свого службового автомобіля, працівники поліції спочатку кличуть, а потім  розпочинають наздоганяти чоловіка, якого вони окликають, як водія. Згодом з відео вбачається, що цим чоловіком є ОСОБА_1 , чого він і сам не заперечує. Наздогнавши водія, інспектор поліції запитує у нього, чому він здійснив розворот в недозволеному місці, на що водій відповів: «Так вийшло». Інспектор поліції пояснює водієві, що трохи далі, метрів за 10 є поворот, на що водій відповів: «Не вийшло». Після цього, працівник поліції просить водія надати посвідчення водія та документи на автомобіль, на що водій, вказуючи рукою на клумбу, повідомляє: «Вони там». Підійшовши до клумби, водій та працівники поліції знаходять біля сміттєвого баку ключі від автомобіля водія. На запитання інспектора поліції, чи його то ключі і навіщо водій викинув їх, водій відповів: «Не знаю, можливо мої, так получилось». Після цього водій запитає працівників поліції, чому вони вимагають у нього надати документи, на що інспектор поліції ще раз повідомляє, що він ( ОСОБА_1 ) під час руху порушив ПДР, а саме правило дорожньої розмітки, на що водій відповів: «Може бути». В подальшому, водій почав уникати чіткої відповіді на запитання інспекторів поліції з приводу наявності документів, та  став заперечувати факт керування автомобілем. На запитання працівника поліції з приводу вживання алкоголю чи наркотичних засобів, водій відповів, що не вживав, та зазначив, що такий його стан може бути спричинений вживанням лікарських засобів. Інспектор поліції повідомив водієві, що вбачає в нього ознаки алкогольного сп`яніння, та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому роз`яснивши, що такий огляд водій може пройти на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або у лікаря-нарколога, на що водій погодився. Працівник поліції по рації попросив інший екіпаж привезти алкотестер. Чекаючи на прилад «Драгер» інспектор поліції спочатку попросив водія, який знаходився в своєму автомобілі на паркувальному майданчику, поблизу автомобіля працівників поліції, бути свідком під час проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, пізніше інспектором поліції було зупинено автомобіль, водія якого також попросили бути свідком проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Через деякий час, дочекавшись інший екіпаж з приладом «Драгер», в присутності двох свідків, працівник поліції повідомив водієві, що у зв`язку з виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння, він, на вимогу поліцейського, зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння, та неодноразово запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», та у медичному закладі, на що водій в категоричній формі відмовився від проходження будь -якого огляду. У зв`язку з відмовою водія від проходження огляду, на нього в  подальшому  було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та відібрано пояснення  про дану подію у свідків. В подальшому, своїми підписами у протоколі  свідки засвідчили факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Після оформлення адмінматеріалів, водієві було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. 
Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника було допитано інспектора поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який пояснив, що 28.02.2019 року під час патрулювання у складі екіпажу з ОСОБА_5 , ними було виявлено автомобіль «Субару», який порушив ПДР, а саме, здійснив розворот, перетнувши при цьому подвійну суцільну лінію, у зв`язку з чим було ввімкнено проблискові маячки синього та червоно кольору та подано звуковий сигнал для зупинки вказаного автомобіля. Проте, водій вказаного автомобіля, на вимогу зупинки не відреагував, та проїхавши ще не менше 100 метрів, повернув на вул. Дмитрівська та зупинився на парковці біля будівлі «Цирку». Проїхавши за цим автомобілем, зупинились і вони на парковці біля автомобіля «Субару». Його напарник ОСОБА_5 перший вийшов зі службового автомобіля, оскільки був на пасажирському сидінні, та повідомив йому, що водій автомобіля, якого вони наздоганяли, вийшов зі свого автомобіля та намагається втекти, на що  він також  вийшов з авто та побіг. Наздогнавши водія, у останнього відразу було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Тому, пояснивши водієві причину зупинки, якої він спочатку не заперечував, відразу було запропоновано надати посвідчення водія та документи на автомобіль. Водій чітко не міг вказати  про їх  наявність, а показував в сторону клумби, вказуючи : «там». Прослідувавши з водієм до того місця на яке він вказав, приблизно 30 метрів від того місця де його було зупинено, біля сміттєвого баку було виявлено ключі від автомобіля, які водій підняв, пояснюючи, що  це його.  При цьому, інспектор поліції зазначив, що поряд з ними будь-яких сторонніх осіб не було. Підійшовши до свого автомобіля, водій з салону дістав документи та надав їх. За допомогою бази «Армор», було встановлено, що власником автомобіля була інша особа. Спочатку, у зв`язку з порушенням водієм ПДР відносно нього було винесено постанову, а в подальшому водієві було повідомлено, що оскільки у нього виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, він на вимогу поліцейського зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння. На це чіткої відповіді чи погоджується він проходити огляд на стан сп`яніння чи відмовляється, водій надати не зміг. У зв`язку з чим, було запрошено двох свідків, одним з яких був водій таксі, який сидів в своєму автомобілі на парковці неподалік від службового автомобіля, а іншого водія було зупинено, і в присутності свідків водієві декілька десятків разів було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а у разі незгоди проходити огляд за допомогою алкотестера, водієві було роз`яснено, що він може пройти такий огляд у медичному закладі. На такі вимоги спочатку водій чіткої відповіді не надавав, а згодом відмовився від проходження будь-якого огляду. У зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне  правопорушення.  
Більш, того, працівник поліції додав, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем бачив таксист, до якого вони  підходили і  це з`ясовували, та якого в подальшому запросили в якості свідка під час висловлення вимог водієві щодо проходження огляду на стан  сп`яніння. 
Крім того, в матеріалах справи (а.с 4) наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, винесена поліцейським ОСОБА_2 за здійснення водієм ОСОБА_1 розвороту через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та ненадання посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію  транспортного засобу.
Показання працівника поліції повністю узгоджуються з даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, наведеними у постанові  поліцейського обставинами та в своїй сукупності, всупереч доводам апеляційної скарги, свідчить, перш за все, про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.  
В  зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був водієм, та про порушення поліцейськими Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема, віддаленої участі під час такої процедури одного зі свідків, та відсутності чіткої вимоги щодо проходження огляду на  місці зупинки та у лікаря нарколога, судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 уникнути від адміністративної відповідальності за  скоєне ним адміністративне  правопорушення. 
Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної скарги свідок ОСОБА_3  суду  пояснив, що він є пенсіонером, проте, хворіє, та йому не вистачає коштів на ліки, а тому, він підробляє в таксі. 28.02.2019 року він  таксував, і орієнтовно о 04 год. 00 хв. припаркувався на паркувальному майданчику біля цирку (навпроти Євразії) відпочити, та контролював  замовлення в мобільному телефоні. Пам`ятає, що з автомобіля спостерігав за компанією нетверезих молодих людей, які відпочивали в Євразії , та по їх розмовах дивились футбольний матч. Пам`ятає, що до нього  підходили працівники поліції та просили бути понятим під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння. В його присутності працівниками поліції чоловіку, яким виявився ОСОБА_1 , і в якого явно були наявні ознаки сп`яніння, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, на що він відмовився. Чи бачив він, щоб в той вечір ОСОБА_1 керував автомобілем, свідок пригадати не зміг, лише подивившись в судовому засіданні  відеозапис з місця  пригоди, він пригадав, що дійсно до нього  підходив працівник поліції та цікавився, чи  стояв  він вже на момент під`їзду як чорного автомобіля, що стояв справа від нього, так і автомобіля поліцейських. Проте, що на це він відповів, не пригадав. Після надання пояснень, свідок, виходячи із зали судового засідання, звернувся до ОСОБА_1 та декілька разів  попросив більше не сідати за кермо в нетверезому стані.    
При пред`явленні в судовому засіданні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення  та  його пояснень, він, ознайомившись з їх змістом, повідомив суду, що у пред`явлених документах вірно відображено всі обставини, свідком яких він був та  підтвердив наявність на цих документах його підпису.
Забезпечити явку в судове засідання іншого свідка ОСОБА_4 суду не виявилось можливим через зайнятість свідка по роботі, разом з тим, в телефонограмі, останній повідомив, що свої пояснення, надані працівникам поліції він підтримує в повному обсязі. 
Аналізуючи докази у справі, доходжу висновку, що суддя місцевого суду, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. ПДР України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року є законною та обґрунтованою, отже,  апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.   
               
Суддя   
Київського апеляційного суду                                                                  Л.І. Кепкал