ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3550/20 Справа № 183/4326/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Деркач Н.М.,
               суддів: Куценко Т.Р., Макарова М.О.,
               при секретарі Лященко С.Г.,

       розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Олімпекс-Агро» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 то Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Олімпекс-Агро» про стягнення заборгованості з орендної плати, -

В С Т А Н О В И В:

       У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Агрофірми «Олімпекс-Агро», в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у розмірі 40724,62 грн., пеню у розмірі 77,38 грн., 3% річних у розмірі 63,60.
       В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Спіренковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 282, належить земельна ділянка площею 3,7600 га, кадастровий номер 1223281000:02:015:0391, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
       Зазначену земельну ділянку позивач успадкував після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а той успадкував цю земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ДП НОМЕР_2 130263, що був виданий 09.12.2002 року Новомосковською районною державною адміністрацією.
       У 2003 році між спадкодавцем ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» був укладений Договір оренди земельної ділянки, який 21.03.2005 року був зареєстрований у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-05-126-01489.
       На виконання укладеного договору оренди ОСОБА_2 в день підписання договору оренди передав у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку терміном на 4 роки 11 місяців 29 днів, тобто до 22 березня 2010 року.
       Відповідач зобов`язався сплачувати щороку позивачеві орендну плату у грошовій формі у розмірі 1,5 % від грошової оцінки землі, що становило 475,10 грн., а також Орендар гарантував продаж Орендодавцю зерна різного та іншої сільськогосподарської продукції і надавати послуги.
       Крім того, сторонами було погоджено, що у випадку прийняття відповідними державними органами нормативних документів про підвищення вартості орендної плати за земельну ділянку, орендар також повинен підняти вартість орендної плати та внести відповідні зміни до Договору оренди земельної ділянки.
       Між тим, позивач наполягає на тому, що, починаючи з 2006 року орендна плата за користування земельною ділянкою жодному її власнику не виплачувалася, тому він, набувши право власності в порядку спадкування, у відповідності до приписів ч.1,3 ст. 148-1 ЗК України, повідомив відповідачу про зміну власника земельної ділянки та заміну сторони у зобов`язанні, а також про необхідність погашення заборгованості.
       Станом на 22.06.2018 року вимога позивача не була виконана.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 то ТОВ Агрофірми «Олімпекс-Агро» про стягнення заборгованості з орендної плати задоволено.
       Стягнуто з ТОВ Агрофірми «Олімпекс-Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за період з 2010 рік по 2018 рік у розмірі 40724,62 грн., пеню у розмірі 77,38 грн., 3% річних у розмірі 63,60 грн., що разом становить 40865,60 грн., судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.
       Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
       При цьому апелянт зазначив, що судом не враховано, що відповідач не користувався земельною ділянкою позивача, 01.10.2018 року останній передав її у користування іншій особі; відповідач не отримував від позивача вимогу про погашення заборгованості з орендної плати.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду, як законне та обгрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
               Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі відповідає у повному обсязі.
       Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ДП № 130263, що був виданий 09 грудня 2002 року Новомосковською районною державною адміністрацією, ОСОБА_3 належала земельна ділянка, площею 3,760 га, кадастровий номер 1223286000:02:031:0187, що розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).
       У 2003 між ОСОБА_3 та ТОВ АФ «ОлімпексАгро» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 3,760 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, який був зареєстрований у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 21 березня 2005 року, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис за № 04-05-126-01489 (а.с.18-19).
       Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 передав відповідачеві в строкове платне користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,760 га терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять дев`ять днів з моменту його державної реєстрації. Відповідач зобов`язався сплачувати щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 1,5 % від грошової оцінки землі, що становило 475,10 грн., а також Орендар взяв на себе зобов`язання щороку нараховувати додаткову орендну плату у відробітковій формі у вигляді надання послуг на суму 100 грн. та щороку нараховувати додаткову орендну плату у грошовій формі орендодавцю, що є пенсіонером, на суму 100 грн.
       Крім того, сторонами договору було погоджено, що у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати, та у разі індексації законодавством грошової оцінки землі, орендар також повинен підняти вартість орендної плати шляхом видання наказу без внесення доповнень до Договору оренди (а.с. 18,19).
        ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.
       07 вересня 2009 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого останній успадкував після смерті ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,760 га, кадастровий номер 1223286000:02:031:0187, що розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 15).
       В свою чергу, позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , успадкував зазначену вище земельну ділянку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 01.06.2018 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального окргу Спіренково. Н.М., зареєстроване в реєстрі за № 282 (а.с. 13), а також витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14).
       18.06.2018 року позивач в особі свого представника звернувся до ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» з вимогою про погашення заборгованості по орендній платі та повергнення земельної ділянки (а.с. 28-31).
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що, починаючи з 2006 року орендна плата за користування земельною ділянкою жодному її власнику не виплачувалася, тому він, набувши право власності в порядку спадкування, у відповідності до приписів ч.1,3 ст. 148-1 ЗК України, повідомив відповідача про зміну власника земельної ділянки та заміну сторони у зобов`язанні, а також про необхідність погашення заборгованості. Станом на 22.06.2018 року його вимога не була виконана.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обгрунтованості та законності.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов”язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов”язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Згідно з ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
       Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
       Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
       Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
       Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
       Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
       Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
       Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
       Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Умовами укладеного договору між спадкодавцем ОСОБА_3 та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» визначені строки виплати орендної плати - у грошовій формі – щорічно до 30 грудня кожного місяця.
       Договір оренди землі визначає розмір орендної плати у грошовій формі 1,5% від грошової оцінки землі, а також передбачає збільшення розміру орендної плати на підставі рішення орендаря, прийнятого у формі наказу без укладення додаткової угоди у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати та у разі індексації законодавством грошової оцінки.
       Позивачем суду подано довідку про зміну нормативно-грошової оцінки земельної ділянки на території Василівської сільської ради в період з 2012 року по 2018 рік включно (а.с. 21). Згідно із інформацією наданою Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділ у Новомосковському районі нормативна грошова оцінка належної позивачу земельної ділянки в період з 2012 по 2018 р.р. становила: на 01 січня 2012 року – 72 202,00 грн.; на 01 січня 2013 року – 72 202,00 грн.; на 01 січня 2014 року – 72 202,00 грн.; на 01 січня 2015 року – 90 180,00 грн.; на 01 січня 2016 року – 108 216,00 грн.; на 01 січня 2017 року – 108 216,00 грн.; на 01 січня 2018 року – 108 216,00 грн. (а.с.18).
       Так само суду надано наказ ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» про встановлення з 01.01.2016 року розміру річної орендної плати (а.с. 32).
       Пунктом 4 розділу “Інші умови” Договору оренди землі передбачено, що у разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника.
       Набувши право власності на земельну ділянку, позивач набув прав та обов`язків за спірним Договором оренди землі, в тому числі набув право отримати орендну плату за землю, яка підлягала виплаті спадкодавцеві ОСОБА_4 , але не була йому виплачена.
       18 червня 2018 року позивачем надіслано на адресу відповідача вимога про погашення заборгованості по орендній платі № 02-06/18 від 18.06.2018 року, а також повідомлено про набуття ним права власності на земельну ділянку з долученням документів, які підтверджують даний факт. Також, позивач просив протягом семи днів, наступних за днем отримання вимоги виплатити, шляхом безготівкового перерахування через відділення Укрпошти на адресу позивача, заборгованість по орендній платі за період з 2006 року по 2017 рік включно в сумі 41562,91 грн. (а.с.29-30). Вимога була отримана відповідачем 22.06.2018 року (а.с.31зв).
       Оскільки матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що доказів внесення орендної плати за спірний період у ТОВ Агрофірма “Олімпекс-Агро” немає, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості на користь позивача.
       Посилання апелянта на те, що ТОВ Агрофірма “Олімпекс-Агро” не користувалася земельною ділянкою не знайшли свого підтвердження.
       Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та індексу інфляції, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки факт наявності заборгованості встановлений матеріалами справи та відповідачем не спростований. 
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Олімпекс-Агро» залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                                Н.М.Деркач

                                                                                       Т.Р.Куценко

                                                                                       М.О.Макаров