Справа № 145/1293/19
Провадження № 22-ц/801/1047/2020
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року	Справа № 145/1293/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону»
на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зобов`язання його скасування, компенсацію невиплаченої премії та відшкодування моральної шкоди,
Рішення ухвалила суддя Кіосак Н. О.
Рішення ухвалено у смт Тиврові Вінницької області
Повний текст судового рішення складено 20 січня 2020 року,

Встановив:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2015 році вона була прийнята на посаду начальника юридичної служби ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону». 
15 січня 2018 року її було незаконно звільнено з займаної посади, проте рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2018 року у цивільній справі № 145/259/18 її було поновлено на роботі.
Наказом ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» від 16 серпня 2018 року № 11 її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання нею своїх посадових обов`язків, а саме: невиконання вказівок голови правління.
Проте цей наказ є незаконним, оскільки вона трудової дисципліни не порушувала, посадові обов`язки виконувала належним чином та в повному обсязі згідно з посадовою інструкцією. 
Після поновлення на роботі вона неодноразово зверталась до адміністрації підприємства, в тому числі у письмовому вигляді шляхом подання відповідних доповідних, з проханням надати їй доступ до роботи, доручення на представництво інтересів товариства, передати необхідну для роботи документацію та ввести її в курс поточних справ. Проте головою правління ОСОБА_2 її було звинувачено у невиконанні вказівки керівництва, незважаючи на те, що ніяких вказівок керівництво товариства їй не надавало, а виконувати свої посадові обов`язки вона не могла, оскільки не мала доступу до документів та справ товариства, підтвердженням чого є, зокрема, лист ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 900/01, де зазначено, що з боку керівництва товариства їй не було надано жодних вказівок і взагалі не відомо, чим вона займається в робочий час.
Підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності є службові записки ОСОБА_3 , із якою у неї неприязні стосунки через те, що вона постійно підробляє або втрачає кадрові документи, та акт від 13 серпня 2018 року, складений після привселюдної образи її професійної гідності нічим не підтвердженими висловлюваннями ОСОБА_2 .
Жодних вказівок від правління товариства, окрім, як звільнитись самостійно, вона не отримувала.
Незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності порушено її права та гарантії як працівника, що призвело до значних моральних страждань, втрати впевненості у майбутньому та побоюваннях незаконного звільнення.
У зв`язку з цим позивач просила визнати дії посадових осіб ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання посадових обов`язків, а саме: вказівок голови правління – неправомірним; 
визнати наказ ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 1 від 16 серпня 2018 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності неправомірним та зобов`язати відповідача скасувати його; 
зобов`язати відповідача надати належні розрахунки для підрахунку втраченої матеріальної вигоди та компенсувати невиплачену премію за весь період дії наказу № 1 від 16 серпня 2018 року; 
стягнути з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на її користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
Одночасно з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про продовження строку звернення до суду з цим позовом, яку обґрунтувала тим, що у встановлений законом строк – 15 листопада 2018 року нею було подано аналогічний позов до суду, який ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2019 року було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України через повторну неявку позивача. Проте їй не було відомо ні про відкриття провадження за тим її позовом, ні про призначення справи до розгляду, жодної кореспонденції по тій справі вона не отримувала, а про залишення позову без розгляду дізналась випадково від працівника суду при ознайомленні з матеріалами іншої цивільної справи.
28 лютого 2019 року вона оскаржила таку ухвалу суду в апеляційному порядку, проте апеляційний та касаційний перегляд ухвали не відбувся через відсутність у неї можливості оплатити судовий збір. Ухвалу Верховного Суду від 09 липня 2019 року про повернення скарги без розгляду вони отримала ввечері 30 липня 2019 року, після чого розпочала підготовку документів для повторного подання позову та змогла їх надіслати поштою лише в суботу 03 серпня 2019 року, оскільки з понеділка по п`ятницю з 08.00 год. до 17.00 год. перебувала на роботі, а відділення поштового зв`язку у м. Гнівань після 17.00 год. не працює.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано неправомірним наказ по ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 1 від 16 серпня 2018 року про притягнення начальника юридичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та зобов`язано ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» скасувати його.
Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» судовий збір в сумі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» просить рішення суду скасувати, пославшись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на неправильне дослідження судом доказів та надання їм неправильної оцінки.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, оскільки взявши до уваги доводи позивача, які не підтверджені жодними доказами, проігнорував надані відповідачем докази невиконання позивачем посадових обов`язків, зокрема, копію акту від 13 серпня 2018 року, копії службових записок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог про зобов`язання компенсувати невиплачену премію за весь період дії наказу № 1 від 16 серпня 2018 року про оголошення їй догани не оскаржила; подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення, зазначивши, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, у скарзі не наведено жодної конкретної підстави порушення судом норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що згідно наказу ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» від 25 липня 2018 року № 113-ос на виконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року у справі № 145/259/18, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі – на посаді начальника юридичної служби з 16 січня 2018 року (а. с. 8).
16 серпня 2018 року ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» видано наказ № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за невиконання своїх посадових обов`язків, а саме: невиконання вказівок голови правління, начальнику юридичної служби Прігоцькій О ОСОБА_5 оголошено догану (а. с. 23).
Із цим наказом ОСОБА_1 ознайомилась 16 серпня 2018 року, зазначивши про свою незгоду з ним.
За змістом цього наказу 30 липня 2018 року начальнику юридичної служби ОСОБА_1 було направлено вхідну документацію, завізовану головою правління № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року, проте начальник юридичної служби, попередньо перечитавши всі ці листи, станом на 13 серпня 2018 року, зазначену документацію так і не отримала для подальшої роботи з ними. За вхідним № 642 від 27 липня 2018 року закінчувався термін подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з тим, що начальник юридичної служби не отримала вище вказану вхідну документацію. 09 серпня 2018 року голова правління дав усну вказівку пр. юрисконсульту ОСОБА_4 отримати копію даної ухвали та підготувати відзив в належні строки. 13 серпня 2018 року начальнику юридичної служби ОСОБА_1 було запропоновано комісійно надати пояснення щодо неотримання вищевказаної документації, проте станом на 14 серпня 2018 року пояснення вона так і не надала.
Наказ виданий на підставі службових записок в. о. інспектора з контролю за виконанням доручень Т ОСОБА_6 . Вуйц від 01 серпня 2018 року і від 09 серпня 2018 року та акта від 13 серпня 2018 року.
Згідно службової записки в. о. інспектора з контролю за виконанням доручень ОСОБА_3 від 01 серпня 2018 року – 30 липня 2018 року начальник юридичної служби ОСОБА_1 відмовилась отримати під підпис вхідну документацію за № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року, які завізовані на її ім`я, попередньо перечитавши всі ці листи; станом на 01 серпня 2018 року вказану документацію вона так і не отримала (а. с. 96).
Згідно службової записки в. о. інспектора з контролю за виконанням доручень ОСОБА_3 від 09 серпня 2018 року – у вхідному листі № 642 від 27 липня 2018 року, завізованому головою правління для виконання начальнику юридичної служби ОСОБА_1 , який вона не отримала, а саме: ухвала суду про відкриття провадження у адміністративній справі № 0240/2399/18-а від 24 липня 2018 року за позовом ГУ ДФС у Вінницькій області про стягнення заборгованості, 10 серпня 2018 року закінчувався термін подання відзиву на позовну заяву. 09 серпня 2018 року голова правління дав усну вказівку провідному юрисконсульту ОСОБА_4 отримати копію цієї ухвали та підготувати відзив у належні строки (а. с. 97).
13 серпня 2018 року комісією у складі: директора з кадрових питань та побуту ОСОБА_7 , начальника сторожової охорони ОСОБА_8 , головного інженера ОСОБА_9 , в. о. інспектора за виконанням доручень ОСОБА_3 , складено акт про те, що начальник юридичної служби ОСОБА_10 не надала пояснення щодо відмови в отриманні вхідної документації № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року, що була завізована головою правління на її ім`я, попередньо перечитавши всі ці листи у в. о. інспектора за виконанням доручень ОСОБА_3 (а. с. 94).
Згідно службової записки провідного юрисконсульта ОСОБА_4 від 15 серпня 2018 року – 09 серпня 2018 року приблизно о 08.20 – 08.30 год. він отримав усну вказівку від голови правління, щоб зробити копії вхідного листа № 642 від 27 липня 2018 року (ухвала Вінницького окружного адміністративного суду по справі № 0240/2399/18-а від 24 липня 2018 року) та підготувати відзив на позовну заяву строком до 10 серпня 2018 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не забрала доручені їй документи та не виконала вказівку керівництва. 13 серпня 2018 року, оскільки ОСОБА_1 доручену їй вхідну кореспонденцію № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року не забрала, голова правління перенаправив усю вхідну документацію на нього, яку він отримав під підпис у в. о. інспектора з контролю доручень ОСОБА_3 (а. с. 95).
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За змістом частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення. 
Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, у яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення – це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються і попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку вказуються мотиви застосування стягнення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
При розгляді справи про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержавні власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 – 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
За змістом оспорюваного наказу № 1 від 16 серпня 2018 року позивачу ОСОБА_1 , начальнику юридичної служби, оголошено догану за невиконання своїх посадових обов`язків, а саме: невиконання вказівок голови правління.
Водночас у цьому наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відсутнє посилання на порушення нею конкретних вказівок голови правління. Натомість в наказі зазначено про те, що 30 липня 2018 року позивачу було направлено вхідну документацію, завізовано головою правління № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року, проте, попередньо перечитавши всі ці листи, вона станом на 13 серпня 2018 року зазначену документацію так і не отримала для подальшої роботи з ними; а також зазначено, що 13 серпня 2018 року позивачу було запропоновано комісійно надати пояснення щодо неотримання зазначеної документації, проте пояснення вона не надала. Таким чином зі змісту наказу не вбачається, які саме вказівки голови правління не виконала позивач ОСОБА_1 та чи передбачено виконання таких вказівок її трудовим договором (посадовими обов`язками).
Із службових записок в. о. інспектора з контролю за виконанням доручень ОСОБА_3 від 01 серпня 2018 року та від 09 серпня 2018 року, які стали підставою для винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, також не вбачається, які конкретно посадові обов`язки, а саме: вказівки голови правління не виконала позивач.
Із акта від 13 серпня 2018 року, який також став підставою для винесення оскаржуваного наказу, вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась надати пояснення щодо неотримання нею вхідної документації № 641, 642, 644, 646 від 27 серпня 2018 року, які були завізовані головою правління на її ім`я. Проте із цього акта, як і з інших матеріалів справи, не вбачається, що позивачу було запропоновано роботодавцем дати пояснення щодо невиконання нею посадових обов`язків – вказівок голови правління, за що її притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що, заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду зазначеної у оскаржуваному наказі вхідної документації № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року для перевірки її змісту на предмет належності її до виконання начальником юридичної служби товариства, наявності на ній відповідних резолюцій керівництва тощо.
За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, 
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Таким чином, виходячи із встановленого процесуальним законом принципу змагальності сторін, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати належні та допустимі докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.
Проте у доданих відповідачем до суду першої інстанції письмових доказах, які стали підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відсутні відомості щодо неналежного виконання позивачем посадових обов`язків, а саме: вказівок голови правління, за що їй оголошено догану; відсутні відомості, які саме вказівки голови правління не виконала позивач тощо.
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції принципу рівності сторін, оскільки взявши до уваги доводи позивача, які не підтверджені жодними доказами, суд проігнорував надані відповідачем докази невиконання позивачем посадових обов`язків, зокрема, копію акту від 13 серпня 2018 року, копії службових записок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Зазначені відповідачем копії акта та службових записок суд першої інстанції врахував при ухваленні рішення, дав їм правильну юридичну оцінку, результати якої зазначив в оскаржуваному рішенні.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що під час розгляду справи відповідач не ставив питання про допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як свідків у справі, а також не надав суду зазначеної у оскаржуваному наказі вхідної документації № 641, 642, 644, 646 від 27 липня 2018 року для перевірки її змісту на предмет належності її до виконання начальником юридичної служби товариства і наявності на ній відповідних резолюцій керівництва, враховуючи, що за змістом статей 12, 81 ЦПК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. 
У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був позбавлений можливості самостійно надати суду належні докази на підтвердження невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, а саме: невиконання вказівок голови правління, враховуючи, що такі докази повинні бути у розпорядженні відповідача як роботодавця.
З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, згідно якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд ухвалою від 01 червня 2020 року відмовив у задоволенні клопотання відповідача про долучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме: копії ухвали Вінницького окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі від 24 липня 2018 року (вх. № 642 від 27 липня 2018 року); копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 56845246 від 24 липня 2018 року (вх. № 644 від 27 липня 2018 року); копії скарги на рішення державного виконавця: постанову про закінчення виконавчого провадження № 55359947 (вх. № 646 від 27 липня 2018 року); витяг із журналу реєстрації вхідної кореспонденції ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» за 2018 рік; а також у задоволенні клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , оскільки, звернувшись до апеляційного суду із такими клопотаннями, відповідач не зазначив причин неподання таких доказів до суду першої інстанції у встановлений процесуальним законом строк та не обґрунтував наявності у нього незалежних від нього причин неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції.
З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неправомірним та скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є правильним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу і правильних висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Також є обґрунтованим висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2000 грн.
Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись вимогами статті 237-1 КЗпП України, правильно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховуючи, що позивач довела заподіяння їй такої шкоди у зв`язку із порушенням її трудових прав, оскільки вона перенесла душевні хвилювання у зв`язку з оголошенням їй догани, зверталась до медпункту товариства зі скаргами на самопочуття, де їй призначались заспокійливі препарати, що призвело до необхідності додаткових зусиль для відновлення організації життя, налагодження нормального життєвого ритму.
Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо незаконності і (або) необґрунтованості рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а також не містить доводів щодо незгоди із визначеним судом розміром моральної шкоди.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» залишити без задоволення.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник