ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 квітня 2020 року           справа №200/169/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово–цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року (повний текст складено 07 лютого 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/169/20-а (суддя І інстанції – Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово–цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії, -

                                                              В С Т А Н О В И В:

08 січня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, у якій просив суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини; визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини; зобов`язати відповідача призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини за заявою позивача від 03 грудня 2019 року. 
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 грудня 2019 року Управління прийняло рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини. Причиною відмови є те, що звернення за призначенням надійшло пізніше 12 календарних місяців після народження дитини. Зазначене рішення позивач вважає необґрунтованим, незаконним і неправомірним, таким що порушує права дитини, передбачені Законом України “Про охорону дитинства” та підлягає скасуванню. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 200/169/20-а позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення військово–цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області  про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Управління соціального захисту населення військово–цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 03 грудня 2019 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Пасивна поведінка позивача щодо реалізації своїх законних прав за наявності на те підстав та обставин не може ставитись у вину органу державної влади.
Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадяною України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та ОСОБА_3 народилася дитина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ,  виданим  21 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.
У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, позивач разом з малолітньою дитиною переїхала на постійне місце проживання до м.Торецьк, де були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками від 03 грудня 2019 року № 1421-5000240610 та №1421-5000240623.
03 грудня 2019 року позивач звернулася до Управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України “Про державну допомогу сім`ям з дітьми”.
Повідомленням про призначення/відмову надання допомоги № 08/3-03836 від 03 грудня 2019 року позивача повідомлено про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі того, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 календарних місяців після народження дитини, про що зазначено у  статті 11 Закону України “Про державну допомогу сім`ям з дітьми”.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За приписами статті 8 Закону України “Про охорону дитинства”,  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України “Про державну допомогу сім`ям з дітьми”  від  21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).
Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. 
Так, згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України. 
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.
Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.
Відповідно до статті 10 Закону  № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.
Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. 
Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).
Суд зазначає, що відповідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. 
В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята статті 242 КАС України).
Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення бойових дій (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, тому підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини на підставі заяви від 14 серпня 2019 року.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, підлягає задоволенню.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово–цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 200/169/20-а - залишити без задоволення.     
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 200/169/20-а - залишити без змін.        
Повне судове рішення складено 28 квітня 2020 року.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. 

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Арабей

                                                                                                               Т.Г. Гаврищук