Постанова
Іменем  України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 310/4139/13
провадження № 61-41806св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач), 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - Бердянська місцева прокуратура Запорізької області в інтересах держави,
відповідачі: Бердянська міська рада Запорізької області, ОСОБА_1 , управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області,
 
розглянув  у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на постанову апеляційного суду Запорізької області в складі  колегії суддів:                Полякова О. З., Кухаря С. В., Крилової О. В. від 10 липня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2013 року Бердянський місцевий прокурор Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської  ради Запорізької області, ОСОБА_1 , управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області про скасування  рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію.
Позовна заява мотивована тим, що підпунктом 1.97 пункту 1 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року               № 28 затверджено технічну документацію та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,11689 га для ведення садівництва в межах норм безоплатної приватизації, яка розташована в обслуговуючому садівничому кооперативі «Гроно» (далі - АСК «Гроно»). 08 грудня 2009 року Бердянським відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проведена реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 . Проведеною прокурорською перевіркою встановлено, що рішенням Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 23 «Про погодження місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення ОСК «Гроно» надано  дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки орієнтовною площею 18,37 га, що розташована на  східній частині                     м. Бердянська для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства із зазначенням  необхідності розробити проект відведення та погодити його відповідно до норм чинного законодавства в термін до 01 жовтня 2010 року для затвердження та прийняття рішення на сесії міської ради. Станом на час прийняття Бердянською міською радою Запорізької області рішення від 29 жовтня 2009 року № 28 та станом на теперішній час проект землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства не розроблений, а дозвільними установами не погоджений, межі земельної ділянки в натурі не встановлені.
Прокурор зазначав, що документи, які посвідчують право на земельну ділянку у ОСК «Гроно» відсутні, тому Бердянська міська рада Запорізької області, приймаючи 29 жовтня 2009 року рішення № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва», всупереч вимогам чинного законодавства України, незаконно розпорядилася землею комунальної власності, проект відводу земельної ділянки ОСОБА_1 не розроблявся та відповідно не затверджувався. Перевіркою також встановлено, що голова ОСК «Гроно» ОСОБА_2 протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, зазначеним у рішенні Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року               № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва», довідки, в яких вказував відомості, що не відповідають дійсності, про те, що ці особи, є членами ОСК «Гроно» та мають у користуванні земельні ділянки.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від                 01 грудня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України. Крім того вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від                05 квітня 2011 року та частиною першою статті 367 КК України засуджено начальника Управління Держкомзему у м. Бердянську Запорізької області Дишканта К. І., який у 2009-2010 роках незаконно погодив членам ОСК «Гроно» технічну документацію щодо відведення земельних ділянок, які не перебували у користуванні вказаного кооперативу.
Ураховуючи викладене, прокурор просив суд: визнати незаконним і скасувати підпункт 1.97 пункту 1 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для садівництва»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку                   № НОМЕР_1 площею 0,1169 га для ведення садівництва на території                    ОСК «Гроно» вартістю 420,84 грн, виданий на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_1 здійснену в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» за реєстраційним номером 010926502157 від 08 грудня 2009 року; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку вартістю                420,84 грн № 467/1 площею 0,1169 га, що розташована в ОСК «Гроно» у м. Бердянську Запорізької області, територіальній громаді м. Бердянська Запорізької області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року позов Бердянського місцевого прокурора Запорізької області в інтересах держави задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано підпункт 1.97 пункту                        2 рішення 74 сесії п`ятого скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га для ведення садівництва на території ОСК «Гроно», вартість 420,84 грн, виданий на ім`я ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га, вартістю 420,84 грн, що розташована в ОСК «Гроно» у                         м. Бердянську Запорізької області, територіальній громаді м. Бердянська Запорізької області. У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_1 з порушенням порядку, визначеного земельним законодавством, із землі, яка ОСК «Гроно» у встановленому законом порядку не передавалась. Докази того, що ОСОБА_1 був членом ОСК «Гроно» у матеріалах справи відсутні, а рішення Бердянської міської ради  Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва» прийняте на підстав виданих головою ОСК «Гроно» документів, в яких було вказано завідомо неправдиві дані, що особи, яким передано у власність  земельні ділянки для ведення садівництва є членами ОСК «Гроно» та мають у користуванні земельні ділянки, за що останнього визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України. Позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію акта на право власності на земельну ділянку не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 10 липня                    2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в позові.
Апеляційний суд, приймаючи постанову про відмову в позові, виходив із того, що прокурором пропущено позовну давність на звернення до суду із вказаними вимогами.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокуратури Запорізької області в інтересах держави, з урахуванням додаткових пояснень до неї, у якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що прокурор мав об`єктивну можливість довідатися та, у подальшому, реагувати на вказані порушення інтересів держави у зв`язку з прийняттями Бердянською міською радою рішення лише з вересня 2010 року, що в розумінні статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності щодо цього позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                   09 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 310/4139/13 з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                   19 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що на підставі рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва» (підпункт 1.97) затверджено технічну документацію та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га для ведення садівництва.
08 грудня 2009 року на підставі вказаного рішення Бердянським районним відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проведено реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку                № НОМЕР_1 площею 0,1169 га на ім`я ОСОБА_1 .
Рішенням Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня                   2009 року № 23 «Про погодження місця розташування місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСК «Гроно» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки, орієнтовною площею 18,37 га в східній частині м. Бердянська Запорізької області для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства із зазначенням  необхідності розробити проект відведення та погодити його відповідно до норм чинного законодавства в термін до 01 жовтня 2010 року для затвердження та прийняття рішення на сесії міської ради.
Рішення щодо надання земельної ділянки площею 18,37 га ОСК «Гроно» в користування або за договором оренди міською радою не приймалося.
Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01 грудня 2010 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_2 , будучи головою правління                ОСК «Гроно» протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, вказаним у вироку, зокрема ОСОБА_1 , довідки, в яких вказував відомості, що не відповідають дійсності, а саме те, що ці особи є членами  ОСК «Гроно» та мають в користуванні земельні ділянки, розташовані на території орієнтовною площею 18,37 га в східній частині м. Бердянська.
Вироком Бердянського міськрайонного суду від 05 квітня 2011 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_3 , працюючи начальником Управління Держкомзему у м. Бердянськ, протягом 2009-2010 років незаконно погодив технічну документацію із землеустрою на території ОСК «Гроно», не пересвідчився в тому, що земельні ділянки знаходяться у користуванні ОСК «Гроно» та видав громадянам, зокрема                       ОСОБА_1 , висновки, якими узгодив оформлення державних актів на право власності на землю.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не мав законних підстав для отримання у власність спірної земельної ділянки, а державний акт, виданий йому з порушенням вимог земельного законодавства, в зв`язку з чим земельна ділянка підлягає поверненню за належністю територіальній громаді                  м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду зазначив про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що прокурор звернувся до суду з пропуском позовної давності.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                       2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги прокуратури Запорізької області на постанову апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб`єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону.
 
Згідно з частиною першою статті 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.
 
Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або у їх користування.
 
Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акту на право приватної власності на землю здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця розташування земельної ділянки.
 
Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень.
 
Положеннями статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подаються на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі статтею 83 ЗК України суб`єктами права комунальної власності в межах населеного пункту.
 
Суд установив, що рішенням Бердянської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 23 «Про погодження місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСК «Гроно» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки орієнтовною площею 18,37 га, розташованої в східній частині м. Бердянська для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства із зазначенням необхідності розробити проект відведення та погодити його відповідно до норм чинного законодавства в термін до 01 жовтня 2010 року для затвердження та прийняття рішення на сесії міської ради. До теперішнього часу зазначені вимоги ОСК «Гроно» не виконані, рішення міської ради щодо надання земельної ділянки площею 18,37 га ОСК «Гроно в постійне користування або за договором оренди не приймалося. Таким чином, ОСК «Гроно» не є землекористувачем зазначеної вище земельної ділянки, яка фактично перебуває у комунальній власності, тому повноважень щодо розпорядження нею ОСК «Гроно» не мало.
 
Ураховуючи наведене, правильними є висновки суду про те, що передача ОСОБА_1 земельної ділянки на підставі підпункту 1.97 пункту 1 рішення Бердянської міської ради № 28 від 29 жовтня 2009 року відбулася з порушенням норм закону, отже підпункт 1.97 пункту 1 вказаного рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а державний акт про право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним.
 
Щодо позовної давності
 
Позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Позовна давність застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
 
При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої  порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з  одного й того самого моменту, а саме коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
 
Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
 
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).
 
Підставами для відмови в позові в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.
 
Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначив, що прокурор протягом 2009-2014 років був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень Бердянської міської ради Запорізької області, а також контролюючих органів, які відповідають за погодження, отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок.
 
Тобто, прокурор міг довідатися про порушення прав держави, за захистом яких він звернувся до суду, одразу після винесення оскаржуваного рішення, під час прийняття якого на пленарному засіданні міської ради був присутнім представник прокуратури, унаслідок чого апеляційним судом посилання  прокурора на те, що про вказане рішення міської ради йому стало відомо лише після проведення перевірки у 2013 році, до уваги не беруться. Питання щодо поновлення строку позовної давності прокурором не ставилось. Отже, вказані обставини свідчать про те, що прокурор звернувся до суду з пропуском без поважних причин строку позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_1 .
 
Проте апеляційний суд не врахував таке.
 
Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України свідчить про те, що  строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у цивільних правовідносинах або ж для реалізації владних повноважень.
 
При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
 
Ураховуючи викладене, при вирішенні питання про дотримання строку позовної давності для звернення до суду у цивільному судочинстві  суди мають установити дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, установити дату, коли особа звернулася до суду, з`ясувати, чи у межах передбаченого законодавством  строку особа звернулася до суду.
 
Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення  у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.
 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах: від 20 серпня 2013 року № 3-18гс13 та ухвалі від 25 квітня 2012 року № 615350вов10.
 
У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі  подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або  про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності  починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня                    2018 року у справі № 362/44/17).
 
До таких висновків дійшов і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року                        № 391/1217/14-ц (провадження № 61-11197сво18).
 
Апеляційний суд, застосувавши строк позовної давності до вимог прокурора про скасування рішення Бердянської міської ради, у порушення зазначених вище положень закону не звернув уваги на те, що факт присутності працівника прокуратури на сесії Бердянської міської ради під час прийняття оскаржуваного рішення на перебіг позовної давності у цій справі не впливає, оскільки безпосередньо в оскарженому рішенні немає відомостей про порушення законодавства. У матеріалах справи відсутні докази того, що прокурор довідався або міг довідатися про рішення Бердянської міської ради № 28 від 29 жовтня 2009 року до проведення прокурорської перевірки у 2013 році.
 
Вирішуючи спір та відмовляючи в позові за пропуском позовної давності, апеляційний суд належним чином не з`ясував, коли прокурор, довідався або міг довідатися про порушення прав держави. З`ясування вказаного питання має суттєве значення для правильного вирішення справи. 
 
Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	С. Ю. Бурлаков	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко	
 	В. М. Коротун