КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
      
єдиний унікальний номер справи 363/989/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/291/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                           У К Р А Ї Н И
 
            22 травня  2020 року Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів:
 
                        судді-доповідача        -          Білич І.М.
                        суддів                          -          Іванченко М.М., Болотова Є.В.
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  представника  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Вишгородського районного суду Київської області Баличевої М.Б.,
            у цивільній справі №363/989/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
 
в с т а н о в и л а:
 
            У березні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк  «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , та  просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 16.04.2011 року у загальній сумі 11 283,78 гривень, що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 2 371,73 гривень; за відсотками - 6 698,54 гривень; по  пені та комісії - 1 200 гривень; а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу - 500 гривень ( фіксована частина) та 513,51 гривень ( процентна складова).
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16.04.2011 року  між сторонами укладено кредитний картковий договір  у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 3 300 грн. під 30% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно доводів позивача ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею  заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», «Правилами користування платіжною карткою»  та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://prіvatbank.ua/ terms/pаges/70/, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом відповідача   у її  заяві  про видачу  карткового кредиту.
 
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ „ПриватБанк"  заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 371,73 гривень, а також судовий збір в розмірі 403, 77 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Згідно з рішенням  Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519  було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
 
Не погодившись з рішенням, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про скасування указаного рішення в частині відхилених позовних вимог щодо  стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів та постановлення в цій  частині нового рішення про задоволення позову.
Посилаючись на те, що  боржником жодним чином не спростовані доводи банку, викладені у позовній заяві. Позичальник своїм особистим підписом в Анкеті-заяви засвідчила свою згоду про укладення кредитного карткового договору  на умовах, викладених в банківських документах, зокрема в  «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «Приватбанку». 
Відмовляючи у стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд порушив приписи ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1048 ЦК України. Крім того, оскаржуване рішення суду, на думку позивача, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
Також судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги довідка щодо умов кредитування, яка містить власноручний підпис відповідача, а також базову відсоткову ставку, та відсоткову ставку на місяць.
Вказуючи на грубі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до постановлення безпідставного рішення.
 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції враховував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. При цьому враховуючи вимоги  ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом  пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить  про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання  виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі заперечень  щодо рішення суду в частині стягнення    заборгованості за тілом кредиту, судом апеляційної інстанції  рішення в цій частині  не переглядається,  виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору, зокрема, розміру процентної ставки та штрафних санкцій за користування кредитом.
 
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Колегія суддів вважає, що судом  першої інстанції безпідставно не було взяти до уваги те, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду копію анкети-заяви, підписану відповідачем, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 квітня 2011 року, витяг з умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також розрахунок заборгованості.
Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
 З наданої довідки про умови  кредитування  з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що базова щомісячна відсоткова ставка за укладеним ОСОБА_1 договором  становила  2,5%, ( нараховувалась на  залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) строк внесення щомісячних платежів ( до 25 числа місяця, наступного за звітним)- а.с. 8.
У той же час, за наданим позивачем розрахунком заборгованості вбачається, що базова  процентна ставка з квітня 2011 року  розраховувалася  виходячи з 30% на рік. У подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався: в період часу з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,8%; з квітня 2015 року   по січень 2019 року - 43,2% ( а.с.4 -6).
Хоча довідка  про умови кредитування з використанням кредитної картки « Універсальна, 55 днів пільгового періоду», збільшення відсоткової ставки не  передбачала.         Незважаючи на те, що банк мав заборону в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати  розмір процентної ставки за кредитними договорами 
Згідно із ч. 3 ст. 1056 -1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно ч. 4 ст. 1056 -1 ЦК України  у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право  збільшувати  та зобов`язуваний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і  в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомляти позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з  якої застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь - який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права  змінювати процентної ставки без згоди позичальника.
Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом  з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року №и 6 -2315 цс16, від 30 листопада 2016 року № 6 -82 цс 16
Відтак, умови кредитного договору  щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.
Матеріали справи не містять згоди відповідача на  збільшення процентної ставки за кредитом з 30% до 34,8% та до 43,2% річних, скріплених  підписом позичальника. Відтак, колегія суддів вважає, що у позивача були відсутні підстави вважати, що відповідач погодив збільшення процентної ставки та нараховувати проценти з використовуванням змінених процентних ставок, а відтак проценти підлягають  нарахуванню виходячи з процентної ставки 30% річних. Що  свідчить про недоведеність  заявлених вимог в частині стягнення з позичальника заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 6698, 54 грн.
 
Беручи до уваги невиконання позичальником зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача підлягає також стягненню заборгованість  по процентам за користування кредитом, виходячи із суми заборгованого тіла кредиту, за період з 16.04.2011 року по 31.01.2019 року за погодженою сторонами ставкою 30% річних, що становить  -   5 547, 90грн. 
 
  Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача  процентів за користування кредитними коштами.
 Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в стягненні пені, на думку колегії суддів  не ґрунтуються на матеріалах справи. Так  як  за наданою довідкою про умови кредитування підписаною  відповідачем не  було передбачено стягнення  пені за положеннями ст.. 549 ЦК України.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд повинен самостійно здійснити розрахунок пені та штрафів, не ґрунтуються на нормах процесуального права (ст. 12  ЦПК України).
Крім того, позивачем не надано доказів, що розмір пені і штрафу, та порядок їх нарахування, був погоджений з відповідачем. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду в частині відмови у задоволенні  вимог щодо стягнення відсотків за  користування кредитними коштами підлягає скасуванню з постановленням нової постанови в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, на користь позивача підлягає  стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: 1793,45 гривень.
Керуючись ст..ст.7, 367,368, 374, 376, 381-383, 387 ЦПК України, колегія суддів,- 
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу  представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 липня 2019 рокув частині  відмови у задоволенні позовних вимог про  стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким;
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, К/р у НБУ № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д)  5547,90( п`ять тисяч п`ятсот сорок сім гривень дев`яносто копійок) процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору №б/н від 16.04.2011 року.
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1793, 45 (одну тисячу сімсот дев`яносто три гривни сорок п`ять копійок ).
Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
суддя-доповідач:                                          судді: