ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  906/741/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 (Павлюк І.Ю., Демидюк О.О., Савченко Г.І.) та рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2019 (Шніт А.В.) у справі № 906/741/18
за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" про зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та стягнення 1  243,12 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" (далі - Відповідач) про зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та стягнення 1  243,12 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що термін дії укладеного сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1568 від 30.09.2014 (з врахуванням додаткових договорів до нього), закінчився 31.03.2018. Відповідач, всупереч пунктам 10.9 та 10.10 договору, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" майно Позивачу не повернув, у зв`язку з чим повинен сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування нерухомим майном за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.
Судові рішення у справі
3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.01.2019, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.
4. Постановою Верховного Суду від 29.05.2019 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та рішення Господарського суду Житомирської області від 22.01.2019 у справі №906/741/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.
Короткий зміст рішення, ухваленого судом першої інстанції
5. За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.11.2019 позов задоволено.
6. Рішення суду мотивовано тим, що Позивач листом від 20.03.2018 (в межах строку дії договору оренди) повідомив Відповідача про припинення на підставі частини 2 статті 17 "Про оренду державного та комунального майна" дії договору оренди, а тому договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1568 від 30.09.2014, припинив свою дію 31.03.2018 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення Відповідачем балансоутримувачу за актом приймання-передачі орендованого за договором оренди майна в порядку пунктів 10.9, 10.10 договору оренди, тому позовні вимоги Позивача про повернення орендованого нерухоме майна та стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції
7. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2019 залишено без змін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги Відповідача
8. Відповідач подав касаційну скаргу на рішення та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати.
Аргументи учасників справи
Доводи Відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)
9. Судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки дотриманню Позивачем пункту 10.3 договору.
10. Судами не надано належної правової оцінки змісту листів Позивача від 20.03.2018, 23.03.2018, 10.07.2018.
11. Суди не врахували приписи частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
12. Судами не враховано, що договір оренди від 30.09.2014 було укладено з метою виконання умов договору про співробітництво №210/2011-ЦЮ від 29.09.2011.
13. Суди не врахували акт звірки взаєморозрахунків від 01.05.2018, згідно з яким, "сальдо станом на 01.05.2018 становить переплату в сумі 8  661,90 грн".
14. Позивачем під час розгляду справи не було надано розрахунок за спірний період щодо нарахування та сплати орендних платежів за спірним договором.
Позиція Позивача у відзиві на касаційну скаргу
15. З огляду на припинення між сторонами договірних відносин 31.03.2018, Відповідач своєчасно не повернув Позивачеві орендоване майно та продовжує користуватися ним без будь-яких правових підстав, що свідчить про правильність застосування до Відповідача обов`язку зі сплати неустойки.
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
16. Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) 30.09.2014 укладено договір оренди №1568 нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - майданчик площею 3,2 м2 (реєстровий №04713033.35.БКТЦВК059), що перебуває на балансі Відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" ДТГО "Південно - Західна залізниця", відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та знаходиться за адресою: м.Малин, ст.Малин, у смузі полоси відводу залізниці, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість за станом на 31.03.2014 і становить 2 170,00 грн. Майно не підлягає приватизації та передачі в суборенду.
Майно передано в оренду для встановлення металевої щогли на залізобетонній опорі з метою надання послуг з доступу до Інтернету (пункт 1.2 договору).
Договір укладено до 01.04.2015 включно (пункт 10.1 договору).
17. 30.09.2014 за актом приймання-передачі Орендодавець передав, а Орендар прийняв майно у строкове платне користування.
18. У подальшому, 01.04.2015 сторони додатковим договором №1 до договору продовжили дію договору до 01.08.2015 включно, а додатковим договором №2 від 17.07.2015 продовжили дію договору до 31.12.2015 включно.
19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області втратило право виступати орендодавцем щодо майна у зв`язку з утворенням ПАТ "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", у зв`язку з чим ПАТ "Укрзалізниця" набуло статусу Орендодавця, і 04.03.2016 з Відповідачем було укладено додатковий договір, яким внесено деякі зміни до договору оренди, у тому числі Орендодавцем за вказаним додатковим договором визначено ПАТ "Укрзалізниця", а балансоутримувачем - Позивача, строк дії договору - з 01.12.2015 по 31.03.2016 включно.
20. Позивач 04.03.2016 за актом приймання-передачі передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування майно.
21. До пункту 10.1 договору вносилися зміни, зокрема, строк дії договору продовжувався до 30.06.2016 включно (додатковий договір від 11.04.2016), з 01.07.2016 до 31.07.2016 включно (додатковий договір від 27.07.2016), з 01.08.2016 по 31.10.2016 (додатковий договір від 21.09.2016), з 01.11.2016 по 31.03.2017 включно (додатковий договір від 13.12.2016), з 01.04.2017 по 30.06.2017 включно (додатковий договір від 27.04.2017).
Згідно з пунктом 10.6 договору чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
22. Позивач звернувся до Відповідача з листом №НЗР-5/277 від 20.03.2018, в якому, посилаючись на частину 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначив, що строк дії договору закінчується 31.03.2018, а тому договір є таким, що припиняє свою дію з 01.04.2018. Позивач, посилаючись на пункти 10.9, 10.10 договору, просив повернути майно та підписати відповідний акт приймання-передачі про повернення майна.
22.1. Проте, як встановили попередні судові інстанції, Відповідач майно за договором не повернув Позивачу.
23. Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Пунктом 1 частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
24. При цьому, направлення Позивачем Відповідачу листа №НЗР-5/277 від 20.03.2018 з вимогою про повернення майна після закінчення договору, свідчить про повідомлення Орендодавцем Орендаря про закінчення договірних відносин і, з урахуванням направлення Позивачем зазначеного листа у межах строку дії договору, останній припинив свою дію 31.03.2018, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
25. Направлення Позивачем Відповідачу листів від 20.03.2018, 23.03.2018, 10.07.2018 є підтвердженням відсутності наміру Орендодавця продовжувати договір після закінчення його дії. 
26. Водночас, у листах №ДН-4/01-4/456 від 23.03.2018, №ДН-4/01-4/1085 від 10.07.2018 Позивач вимагав від Відповідача повернути майно з оренди та підписати відповідний акт. В листах зазначено також, що повернуте майно планується використовувати для потреб залізниці.
26.1. Проте, підставою для припинення договору є частина 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", про що зазначено Позивачем в листі №НЗР-5/277 від 20.03.2018, а тому доводи касаційної скарги, наведені в пункті 11 постанови, Судом відхиляються.
27. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, договором передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом 3 робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю за участю балансоутримувача (пункт 10.9 договору); майно вважається поверненим Орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, обов`язок із складання якого покладається на Орендаря (пункт 10.10 договору).
Також, умовами договору визначено, що у разі припинення (розірвання) договору Орендар оплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу (пункт 3.11 договору); якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення (пункт 10.11 договору).
28. Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (частина 2 статті 795 ЦК України).
29. З огляду на встановлені попередніми судовими інстанціями обставини справи, зважаючи на наведені вище норми права, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
30. Колегія суддів відхиляє посилання скаржника, наведене в пункті 9 постанови, оскільки зміст пункту 10.3 договору з`ясований попередніми судовими інстанціями і полягає в тому, що зміни до умов цього договору або його розірвання допускається за взаємною згодою, і зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. З наведеного вбачається, що вказаний пункт договору стосується виключно питань зміни/розірвання останнього і жодним чином не стосується припинення дії договору у зв`язку із закінченням строку його дії, про що йдеться у даній справі.
31. Судом не беруться до уваги доводи Відповідача, викладені в пункті 12 постанови стосовно договору про співробітництво №210/2011-ЦЮ від 30.09.2011, укладеного між Державною адміністрацією залізничного транспорту України і Відповідачем, оскільки договір від 30.09.2014 і договір про співробітництво є різними, взаємно не пов`язаними договорами, вони укладені між різними юридичними особами і з різними предметами цих договорів, у зв`язку з чим дослідження правовідносин, що виникають із зазначеного договору про співробітництво, перебуває поза межами позовних вимог, заявлених у даній справі.
32. Доводи, наведені Відповідачем в касаційній скарзі, про які зазначено в пунктах 13, 14 постанови, Судом відхиляються, оскільки розрахунок заявленої до стягнення у даній справі неустойки перевірено судами попередніх інстанцій та з`ясовано його правомірність і обґрунтованість. Питання наявності або відсутності у Відповідача переплати в сумі 8  661,90 грн не є предметом судового розгляду у даній справі, оскільки не відноситься до нарахування й стягнення неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 ЦК України. При цьому, в разі, якщо скаржник вважає, що існує зайво сплачена ним Позивачеві певна сума коштів, про яку він зазначає, посилаючись на акт звірки взаєморозрахунків від 01.05.2018, то скаржник не позбавлений права вимагати її повернення (відшкодування) у встановленому законом порядку. 
33. Посилання скаржника, наведене в пункті 10 постанови, є необґрунтованим, оскільки спростовується змістом оскаржуваних судових рішень. Судами першої та апеляційної інстанцій надано оцінку всім матеріалам справи, а незгода скаржника з такою судовою оцінкою не означає, що її не було здійснено.
34. Таким чином, колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги Відповідача на предмет законності оскаржуваних судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом на результат вирішення спору не впливають і зводяться до переоцінки доказів та вимог про встановлення інших обставин справи, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.
35. Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування рішення та постанови попередніх судових інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
36. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
37. З огляду на викладене вище, касаційна скарга Відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.
Щодо розподілу судових витрат
38. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України (в редакції до 08.02.2020), суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 та рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2019 у справі №906/741/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                                    Міщенко І.С.