ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 травня 2020 року 
м. Харків
справа № 643/2429/16-ц
провадження № 22-ц/818/559/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Бурлака І.В., Маміна О.В.
за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,
сторони справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , яка діє своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О., 
УСТАНОВИВ:
У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі ПАТ, Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість за  кредитним договором № 023-2008-2062 від 13.06.2008, за кредитним договором № 023-2008-2063 від 13.06.2008 та за кредитним договором № 023-2008-2064 від 13.06.2008 на загальну суму 74514,28 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2016 становить 2 009 650,13 грн, та судові витрати в сумі 30 145,47 грн.
Позов мотивований тим, що 13 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ, та ОСОБА_4 укладені кредитні договори № 023-2008-2062, № 023-2008-2063 та № НОМЕР_1 (надалі відповідно Договір кредиту1, Договір кредиту2, Договір кредиту3). Відповідно до умов Договору кредиту1, Банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 21391 швейцарських франків; відповідно до умов Договору кредиту2 - 7214 швейцарських франків; відповідно до умов Договору кредиту3 - 36395 швейцарських франків з терміном повернення, сплатою процентів, в порядку та на умовах, визначених зазначеними договорами. В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до договорів кредиту з відповідними змінами щодо процентних ставок тощо.  З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами від 13.06.2008 між Банком і ОСОБА_1 16 липня 2014 року укладені договори поруки. Також Банк 17.06.2008 з метою забезпечення зобов`язань позичальника уклав зі ОСОБА_4 договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (надалі Договір іпотеки). В порушення умов кредитних договорів позичальник, використавши суму кредитів, протягом тривалого часу не сплачував платежі, встановлені графіком, внаслідок чого станом на 10.02.2016 виникла заборгованість перед Банком на загальну суму 74514,28 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016 становить 2 009 650,13 грн, яка складається з: простроченої заборгованості - 41 274,89 грн, суми дострокового стягнення - 1 567 307,61 грн, відсотків - 398 336,11 грн, підвищених відсотків - 2 731,52 грн. Зазначені суми підлягають стягненню на користь Банку з позичальника та поручителя солідарно. 
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до Банку, у якому просив визнати недійсними Договір кредиту1, Договір кредиту2, Договір кредиту3 та договір іпотеки від 17.06.2008 ( т.2 а.с. 109 - 114).
Ухвалою Московського районного суду від 06 квітня 2017 року провадження за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними закрите (т.2 а.с. 196).
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ задоволені частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Кредитними договорами № 023-2008-2062, № 023-2008-2063, № 023-2008-2064 від 13.06.2008  на загальну суму 74514,28 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016, становить 2 009 650,13 грн. та судовий збір в сумі  30145,47 грн. В іншій частині позову відмовлено (т.2 а.с. 210-212).
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач взятих на себе за Договорами кредиту1,2,3 зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів та сплати процентів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 є поручителем за договорами кредиту.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 залишено без задоволення (т.3 а.с. 5-6).
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду, ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з ОСОБА_1 197 384,50 грн. В решті позовних вимог - відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 після смерті чоловіка прийняла у спадщину Ѕ частину належної померлому на праві власності квартири АДРЕСА_1 Квартира ). Тому вона як спадкоємець позичальника повинна відповідати перед Банком у межах вартості прийнятого у спадщину майна. Згідно з пунктом 1.2. Договору іпотеки загальна вартість квартири у цілому становила 394 769,00 грн, тому вартість Ѕ частини цієї квартири становить 197 384,50 грн. Саме цю суму належить стягнути з відповідачки на користь Банку. Крім цього, зобов`язання ОСОБА_4 за договорами кредиту забезпечувались іпотекою Квартири , тому позивач, як іпотекодержатель, вправі звернути стягнення на іншу Ѕ частину Квартири, що була передана ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, в іпотеку Банку в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 по кредитним договорам, які за станом на час розгляду справи не виконані. Підстави припинення іпотеки, передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку», відсутні. Під час розгляду справи суд не повно встановив обставини у справі та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним, обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що дізнавшись про смерть ОСОБА_4 , Банк звернувся до нотаріальної контори, за його заявою було заведено спадкову справу. Ніхто зі спадкоємців померлого ОСОБА_4 для прийняття спадщини у встановлені законом строки не звертався. Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що вона належить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та на час смерті з померлим проживала разом з ним однією сім`єю. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України). 
Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі ПАТ, Банк), та ОСОБА_4 13.06.2008 укладені кредитні договори № 023-2008-2062, № 023-2008-2063 та № 023-2008-2064 (надалі відповідно Договір кредиту1, Договір кредиту2, Договір кредиту3). Відповідно до умов Договору кредиту1 Банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 21391 швейцарських франків; відповідно до умов Договору кредиту 2 - 7214 швейцарських франків; відповідно до умов Договору кредиту3 - 36395 швейцарських франків з терміном повернення, сплатою процентів, в порядку та на умовах, визначених зазначеними договорами. В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до договорів кредиту з відповідними змінами щодо процентних ставок тощо, що підтверджується копіями кредитних договорів 1, 2, 3 від 13.06.2008, додаткових угод до зазначених договорів від 15.05.2009, від 14.03.2011, від 18.05.2012, від 31.07.2013, від 16.07.2014 (т.1 а.с. 27 - 258, т. 2 а.с. 1 - 20).
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Договорами кредиту 1,2,3 між Банком та ОСОБА_1 укладені договори поруки від 16.07.2014, згідно з умовами яких остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_4 всіх зобов`язань . за Договорами кредиту 1,2,3 (т. 2 а.с.22 - 48).
Відповідно до даних договору іпотеки (нерухомого майна - квартири) від 17.06.2008, в редакції договору від 14.03.2011, від 18.05.2012, від 31.07.2013, виконання ОСОБА_4 зобов`язань за Договорами кредиту 1,2,3 також забезпечене іпотекою однокімнатної квартири загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т.2 а.с. 73 - 98).
В результаті неналежного виконання ОСОБА_4 умов договорів кредиту щодо повернення позичених коштів у нього утворилася заборгованість перед Банком, що змусило Банк звернутися 23.01.2015 з письмовими вимогами до боржника та поручителя щодо погашення простроченої заборгованості, строкової суми заборгованості та відсотків за Договорами кредиту 1,2,3 (т.2 а.с. 49 - 60).
У зв`язку з невиконанням зазначених вимог Банк 02.03.2016 звернувся до суду з дійсним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договорами кредиту 1,2,3, що утворилася станом на 10.02.2016, на загальну суму 74514,28 швейцарських франків та згідно з наданим Банком розрахунком складається із простроченої заборгованості по кредитам у розмірі 1530,40 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016 становить 41274,89 грн.; суми дострокового стягнення кредитів у розмірі 58113 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016 становить 1567307,61 грн.; відсотків  у розмірі 14769,60 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016 становить 398336 грн 11 коп., та підвищених відсотків у розмірі 101,28 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016 становить - 2731,52грн. (т.1 а.с. 1-4, 6 - 14).
Згідно зі свідоцтвом про смерть від 01.04.2017 серія НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.2 а.с.194).
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.  Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч.1,2 ст.553 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1  ст.608 ЦК України  зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.  
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Cпадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України (у редакції станом на час відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна. 
Суд першої інстанції, встановивши факт смерті ОСОБА_4 , в супереч вимог ст. 37 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) питання кола його спадкоємців не з`ясував та не долучив таких у якості правонаступників за зобов`язаннями померлого за Договорами кредиту 1,2,3. 
Хоча згідно з інформацією П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 18.02.2020 № 660/02 - 14 після смерті ОСОБА_4 27.09.2017 надійшла претензія ПАТ до його спадкоємців та на підставі неї заведена спадкова справа № 1067/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Жодних заяв від спадкоємців про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Проте покійний мав дружину - ОСОБА_1 , яка на час смерті проживала разом зі спадкодавцем, тому вважається такою, що прийняла спадщину, та малолітню доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка від прийняття спадщини після смерті батька не відмовилася (т.3 а.с. 83).
Зазначена інформація підтверджується даними інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (т.3 а.с. 84, 85).
На підтвердження факту родинних відносин та спільного проживання на час смерті ОСОБА_4 з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , відповідачкою надані ксерокопія паспорту громадянина України зі штампами про реєстрацію шлюбу та реєстрацію місця проживання (т.2 а.с. 221 - 225), копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 29.10.2005 серія НОМЕР_3 (т.3 а.с. 61), копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.03.2009 серії НОМЕР_4 (т.3 а.с. 62), копія довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку КП «Жилкомсервіс» дільниця № 41 від 31.04.2017, згідно з якою ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстровані у Квартирі з 26.03.2008, ОСОБА_4 вибув 11.04.2017.
Таким чином, апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 , як дружина, та ОСОБА_2 , як малолітня дитина покійного, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 7 травня 2020 року ОСОБА_1 була залучена до участі у справі як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_4 і була визнана судом особисто правонаступником ОСОБА_4 .
Одночасно ОСОБА_1 є відповідачем за позовом Банку до неї , як до поручителя на підставі договорі поруки від 16.07.2014. 
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Порука є видом забезпечення виконання зобов`язань (ст. 546 ЦК України). Стаття 547 ЦК України встановлює письмову форму поруки. Недотримання якої має наслідком її нікчемність.
ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у поясненнях до апеляційної скарги повідомив, що ОСОБА_1 відмовляється відповідати за зобов`язаннями спадкоємців ОСОБА_4 за Договорами кредиту 1,2,3 в розмірі більшому, ніж прийнята нею у спадщину частка майна померлого, в розмірі Ѕ частини Квартири вартістю 197 384 грн 50 коп. (т.3 а.с. 126). 
У зв`язку з тим, що боржник за Договорами кредиту 1,2,3 помер, а ОСОБА_1 є його правонаступником за зобов`язаннями за цими договорами та одночасно поручалася за виконання ним цих зобов`язань особисто за договорами поруки, правовідношення між Банком та ОСОБА_1 , що виникло на підставі договорів поруки, може існувати тільки за умови надання останньою згоди поручитися за виконання правонаступником ОСОБА_4 - ОСОБА_2 зобов`язань за Договорами кредиту 1,2,3 шляхом укладення договору поруки у письмовій формі і тільки у межах вартості прийнятого нею спадкового майна. 
Матеріали справи не містять даних про укладення між Банком та правонаступником ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , договору поруки .
Відповідно до ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Оскільки сама за себе ОСОБА_1 поручатися не може, договору про поруку за виконання зобов`язань ОСОБА_2 з Банком не уклала, судова колегія вважає, що зобов`язання ОСОБА_1 за договорами поруки від 16.07.2014 року припинилися. 
Тому суд помилково виходив з того, що ОСОБА_1 , як поручитель ОСОБА_4 , повинна відповідати за зобов`язанням боржника перед Банком і тому з неї належить стягнути всю суму заборгованості за договорами кредиту. 
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).
Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України 2004 року, що діяла на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до статті 137 ЦПК України 2004 року у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України 2004 року).
Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, у тому числі щодо витребування доказів, не скористався.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом  шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
З листа П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 18.02.2020 № 660/02 - 14 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 31 березня 2017 року надійшла претензія ПАТ 27.09.2017 до його спадкоємців на підставі чого заведена спадкова справа. Зазначене свідчить про дотримання Банком вимог ст.1218 ЦК щодо строку пред`явлення вимоги та можливість задоволення позову Банку у межах вартості майна спадкодавця, що прийнято спадкоємцями ОСОБА_4 .. 
Майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , складається з Ѕ частини Квартири, що належала покійному на праві спільної часткової власності підставі договору купівлі - продажу від 15.11.2007. Інша Ѕ частина Квартири на підставі вищезазначеного договору купівлі - продажу належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , що підтверджується даними договору купівлі - продажу та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухомість № 52835943 від 08.02.2016 ( т.2 а.с. 71 - 72).
В супереч вимог ст.ст. 10, 61 ЦПК України 2004 року позивач не надав суду належних та допустимих доказів вартості Ѕ частини Квартири на час вирішення дійсного спору. 
ОСОБА_1 не заперечувала проти стягнення з неї вартості Ѕ частини Квартири в розмірі 197 384 грн 50 коп., що розрахована нею виходячи з вартості Квартири у розмірі 394 796 грн, визначеної за домовленістю між Банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 під час укладення Договору іпотеки від 17.06.2008 (п. 1.2. Договору іпотеки). 
Експертного звіту про незалежну оцінку ринкової вартості Квартири не надано, таких клопотань заявлено не було.
Таким чином, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 по ј частини Квартири кожна. Тому й відповідати перед Банком за зобов`язаннями спадкодавця мають у межах вартості прийнятої у спадок частин Квартири, яка дорівнює 98 692 грн 25 коп. (394 796 : 4).
Суд у порушення статей 10, 212, 213 ЦПК України 2004 року на вищезазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не перевірив доводів позивача та відповідача, не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшов передчасного висновку  про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Тому колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову. З ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договорами кредиту 1,2,3 в розмірі 98 692 грн 25 коп. З ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_1 , як поручителем на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договорами кредиту 1,2,3 в розмірі 98 692 грн 25 коп. В задоволенні позову в іншій частині належить відмовити.
Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ПАТ сплатило при подачі позову 30 145 грн 47 коп., його позов визнаний судом обґрунтованим на 9,82 %, тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на користь Банку належить стягнути по 1480 грн 15 коп. судового збору з кожної.
За подачу апеляційної скарги сплачено було 10 335 грн (т.3 а.с. 19). У зв`язку із ї задоволенням в повному обсязі з ПАТ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір саме у визначеному розмірі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_4 , на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договорами кредиту № 023-2008-2062, № 023-2008-2063 та № 023-2008_2064 від 13 червня 2008 року в розмірі 98 692 (дев`яносто вісім тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 25 (двадцять п`ять) копійок
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є правонаступником ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договорами кредиту № 023-2008-2062, № 023-2008-2063 та № 023-2008_2064 від 13 червня 2008 року в розмірі 98 692 (дев`яносто вісім тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 25 (двадцять п`ять) копійок. 
У задоволені позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в іншій частині відмовити. 
Стягнути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» по 1480 (одній тисячі чотириста вісімдесят) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок судового збору з кожної.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 10 335 (десять тисяч триста тридцять п`ять) гривень судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 7 травня 2020 року.

Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова
Судді                                                                                І.В. Бурлака 
О.В. Маміна