ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 березня 2020 року           справа № 360/4678/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участю представника відповідача Лисянського П.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (повний текст складено 19 грудня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/4678/19 (суддя в 1 інстанції - Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                    
                                                      В С Т А Н О В И В:  

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з письмовим зверненням, в якому оскаржила факт позбавлення заступником голови Черкаського  окружного адміністративного суду ОСОБА_2 позивача права на повторне звернення до суду із позовною заявою від 22.08.2019. Даним зверненням позивач просила скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно заступника голови Черкаського  окружного адміністративного суду ОСОБА_2 
15 жовтня 2019 позивачем отримано відповідь від Уповноваженого на своє письмове звернення від 14.09.2019, якою відповідачем проінформовано, що ухвала суду про повернення позовної заяви може бути оскаржена, а повернення позовної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Позивач вважає, що відповідач порушив вимоги статті 40 Конституції України, оскільки надав ОСОБА_1 необґрунтовану відповідь та не пояснив чому після повернення позовної заяви її позбавили права на повторне звернення до адміністративного суду. Крім того, на підставі статті 186 КУпАП України відповідач не притягнув до адміністративної відповідальності винних осіб, тоді як таке право йому надано законом з метою доповнення існуючих засобів захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
На підставі викладеного, просила суд: визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого ВРУ з прав людини, що виразилась у наданні позивачу необґрунтованої відповіді на письмове звернення від 14.09.2019; зобов`язати відповідача надати обґрунтовану відповідь на письмове звернення позивача від 14.09.2019 та пояснити, чому очільники суду позбавили ОСОБА_1 права на повторне звернення до суду з позовом від 22.08.2019 та чому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не притягнув до відповідальності винних осіб на підставі статті 186 КУпАП України.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 360/4678/19 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено та стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (арк.справи 9, 24).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 25.07.2019 позивач зверталась до Черкаського окружного адміністративного суду із позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Каневі про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії (справа № 580/1701/19).
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 у справі № 580/1701/19 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із наданням 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення викладених у мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви (арк.справи 36).
На виконання ухвали суду, 01.07.2019 позивачем було надано уточнений позов, в якому, зокрема, визначено відповідачами Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та управління Пенсійного фонду в м. Каневі. Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 у справі № 580/1701/19, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Каневі про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами (арк.справи 37-38).
22.08.2019 позивачем було надано на адресу Черкаського окружного адміністративного суду адміністративний позов (третя уточнена позовна заява в рамках справи № 580/1701/19) відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України із усунутими недоліками (арк.справи 7-8, 49-51).
Листом заступника голови Черкаського окружного адміністративного суду  ОСОБА_2. від 10.09.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що позовна заява позивача від 22.08.2019 долучена до матеріалів адміністративної справи № 580/1701/19. Зазначено, що у  зв`язку з тим, що ухвалою суду від 05.07.2019 розгляд справи № 580/1701/19 завершено, позовна заява в новій редакції з усунутими недоліками первинної позовної заяви, що надійшла після постановлення судом ухвали від 05.07.2019 про повернення позовної заяви, не може бути розглянута. Одночасно роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі звернення з новим позовом не потрібно зазначати, що позовна заява подана на усунення недоліків у попередній справі (арк.справи 52).
Не погоджуючись із діями заступника голови Черкаського окружного адміністративного суду, позивач звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 14.09.2019 про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , якою просила скласти протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 (арк.справи 4, 47-48). 
Аналогічна за змістом заява позивачем була подана на адресу відповідача також 16.09.2019, та зареєстрована 17.09.2019 № Д-13338.3/19 (арк.справи 40-46).
15.10.2019 представником Уповноваженого Л. Козуб надано ОСОБА_1 письмову відповідь за результатами розгляду звернення від 16.09.2019 щодо вчинення, на думку позивача, адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , якою повідомлено, що позивач, у випадку незгоди з постановленою судом ухвалою, має право оскаржити її в передбаченому законом порядку або повторно звернутись до суду з позовом (арк.справи 6).
Вважаючи вказану відповідь Уповноваженого необґрунтованою, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі Закон № 776/97-ВР) Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.
Згідно статті 11 Закону № 776/97-ВР Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України.
Організація діяльності та межі повноважень представників Уповноваженого регулюються Положенням про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке затверджується Уповноваженим.
Відповідно до підпункту 5.4 пункту 5 Положення про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого № 7/8-12 від 26.07.2012 року, представник за дорученням Уповноваженого, зокрема, розглядає звернення осіб.
Статтею 16 Закону 776/97-ВР встановлено, що Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує: 1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників; 2) за зверненнями народних депутатів України; 3) за власною ініціативою.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Закон України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі Закон України №393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Приписами частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно з приписами статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 13 Закону № 776/97-ВР визначені повноваження Уповноваженого.
Відповідно до статті 14 Закону України №776/97-ВР Уповноважений зобов`язаний додержуватися Конституції України і законів України, інших правових актів, прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, забезпечувати виконання покладених на нього функцій та повною мірою використовувати надані йому права.
Матеріалами справи встановлено, що спірні правовідносини виникли щодо розгляду відповідачем заяви позивача від 14.09.2019, в якій ОСОБА_1 просила скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно заступника голови Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за фактом позбавлення ОСОБА_1 права на повторне звернення до суду із позовом від 22.08.2019.
Натомість, листом від 15.10.2019 за № 22269.4/Д-13338.3/19/25.1 представником Уповноваженого було надано відповідь ОСОБА_1 , якою роз`яснено  право повторного звернення позивача до суду відповідно до вимог частини восьмої 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства.
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це його пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за зверненням особи).
Оскільки звернення позивача було розглянуто відповідно до вимог Закону України № 393/96-ВР  з наданням відповідних роз`яснень, дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не можуть бути кваліфіковані як бездіяльність.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо  необґрунтованої, на думку позивача, відповіді Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зокрема не складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно заступника голови Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_2. за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується, про що чітко зазначено в апеляційній скарзі.
Відповідно до пункту 8-1 частини першої статті 255 КУпАП уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини складають протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема за статтею 212-3 КУпАП.
При цьому, статтею 212-3 КУпАП встановлена відповідальність за порушення права на інформацію та права на звернення виключно за порушення Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про оцінку впливу на довкілля», «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», «Про доступ до архівів репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», «Про відкритість використання публічних коштів» та «Про запобігання корупції».
Отже, диспозиція статті 212-3 КУпАП не встановлює відповідальність за недотримання процесуального законодавства, яким врегульовано процедуру звернення особи до суду за захистом процесуальних прав, а визначає вичерпний перелік Законів, за недотримання яких Уповноважений Верховної Ради України наділений повноваженнями складати протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно, в спірних правовідносинах позивач намагається спонукати відповідача до вчинення дій, що виходять за межі його компетенції.
Одночасно колегія суддів зауважує, що відповідно до частини другої статті 4 Закону № 776/97-ВР Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .
В свою чергу, відповідач при наданні відповіді на звернення позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі до ухвалення судового рішення.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення та відповідно до норм статей  132, 139 та 143 КАС України судовий збір підлягає стягненню з позивача в розмірі 1 152,60 грн., у відповідності до Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 23, 33, 132, 139, 143, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 360/4678/19 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 360/4678/19 - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок).   
Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                        І.Д. Компанієць