ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2746/19                                                                                     Суддя першої інстанції: Паламар П.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 травня 2020 року                                                                                     м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Єгорової Н.М. та Кузьменка В.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Смілянської міської ради Черкаської області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним рішення Смілянської міської ради Черкаської області від 25 квітня 2019 року № 97-32/VII;
-зобов`язати Смілянську міську раду Черкаської області прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Смілянська міська рада Черкаської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що позивачу було відмовлено у наданні відповідного дозволу задля уникнення обставин, при яких заявник після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва фактично буде позбавлений можливості отримати її у власність, що свідчитиме про невиправданість його очікування та фінансових затрат. Відповідач зазначає, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлена пряма заборона надавати земельні ділянки у власність для будівництва при відсутності плану зонування або детального плану території. Крім того скаржник просить суд врахувати, що вирішення питань щодо регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях ради. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що подав до Смілянської міської ради Черкаської області всі необхідні документи для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також позивач наголосив, що суд першої інстанції обрав ефективний спосіб відновлення його права, яке було порушене відповідачем. 
Додатково ОСОБА_1. подав клопотання, у якому просив врахувати практику Верховного Суду щодо визначення дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Смілянської міської ради Черкаської області задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав до Смілянської міської ради Черкаської області заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), як для учасника АТО згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» за адресою: 
АДРЕСА_1 від 17 листопада 2017 року № 54-10/VII ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного дозволу у зв`язку з невідповідністю наміру містобудівній документації.
Зазначене рішення відповідача було визнане протиправним та скасоване рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2019 року у справі № 703/3201/17. Вказаним судовим рішенням Смілянську міську раду Черкаської області було також зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на  розробку проекту землеустрою щодо відведення  земельної ділянки відповідно до  вимог ст. 118 Земельного кодексу України.
Рішенням Смілянської міської ради Черкаської області від 25 квітня 2019 року № 97-32/VII у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 12 липня 2017 року було повторно відмовлено з посиланням на те, що місце розташування об`єкта не відповідає Генеральному плану м. Сміла. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Смілянської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні підставою відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зазначено невідповідність місця розташування об`єкта генеральному плану м. Сміла, що формально узгоджується з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Однак у рішенні відповідача відсутні обґрунтування висновку про невідповідність місця розташування об`єкта генеральному плану міста, адже відповідно до Генерального плану м. Сміла територія зарезервована під розміщення малоповерхової житлової забудови. А відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки» малоповерховою забудовою є забудова території одно-, дво-, триповерховими житловими будинками різних типів.
Суд першої інстанції звернув увагу також на те, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є повторною та з аналогічних підстав. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не врахував рішення Смілянського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року у справі № 703/3201/17, що набрало законної сили, та фактично використав таку ж підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. 
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Положеннями ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Положення абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України також передбачають, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Зазначена норма права визначає виключний перелік підстав, з яких громадянину може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Як раніше зазначалося, підставою для відмови в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало те, що місце розташування об`єкта не відповідає Генеральному плану м. Сміла. 
У свою чергу суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 згідно з Генеральним планом м. Сміла зарезервована під розміщення малоповерхової житлової забудови. Відтак, місце розташування об`єкта відповідає вимогам Генерального плану м. Сміла.
Зазначена обставина також не заперечується Смілянською міською радою Черкаської області. 
Заперечення відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1 полягають у тому, що план зонування або детальний план території, у межах якої позивач має намір отримати земельну ділянку, не затверджені, що згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключає можливість передачі земельної ділянки у власність для містобудівних потреб. 
Смілянська міська рада Черкаської області наполягає на тому, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за відсутності можливості у майбутньому передати таку земельну ділянку у власність чи користування призведе до невиправданих фінансових затрат з боку замовника. 
Надаючи правову оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.
Сторонами справи не заперечується, що план зонування або детальний план території, у межах якої знаходиться земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 - не затверджені, а обставини, за яких земельна ділянка може передаватися для містобудівних потреб за відсутності плану зонування або детального плану території - відсутні. 
Відтак, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює заборону на передачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 для містобудівних потреб. 
Відповідно, місце розташування обраної позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що є підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.
У якості матеріально-правових підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в рішенні від 25 квітня 2019 року № 97-32/VII зазначені саме ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, які у своїй сукупності передбачають, що відповідний дозвіл не може бути наданий, якщо земельна ділянка, з огляду на її місце розташування, не може бути передана у приватну власність для містобудівних потреб. 
Використане відповідачем формулювання «невідповідність місця розташування об`єкта Генеральному плану міста Сміла» не у повній мірі відповідає фактичним підставам для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак не свідчить про незаконність рішення від 25 квітня 2019 року № 97-32/VII та не може бути підставою для його скасування. 
Додатково колегія суддів вважає необхідним  зазначити, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є одним з етапів надання земельних ділянок у власність. У свою чергу обставини, які є перешкодою для передачі земельних ділянок у власність, унеможливлюють також надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 392/1004/17. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що рішенням Смілянської міської ради Черкаської області від 25 квітня 2019 року № 97-32/VII відповідачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, передбачених законом. У зв`язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.
Отже, доводи апеляційної скарги Смілянської міської ради Черкаської області спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 04 листопада 2019 року та є підставами для його скасування. 
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Смілянської міської ради Черкаської області задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Смілянської міської ради Черкаської області - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Н.М. Єгорова       

                                                                                                    В.В. Кузьменко