РІШЕННЯ
Іменем України

22 червня 2020 року 
Київ
справа №9901/140/20
адміністративне провадження №П/9901/140/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Загороднюка А.Г., Калашнікової О.В, Соколова В.М., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України Зеленського В.О., в якому просив: 
- визнати протиправною дію Президента України Зеленського В.О. щодо направлення його звернення від 7 травня 2020 року до Міністерства освіти і науки України;
- зобов`язати Президента України Зеленського В.О. направити його звернення від 7 травня 2020 року за належністю.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 7 травня 2020 року направив поштою відповідачеві звернення, в якому вказав, що у 1981 році закінчив Миколаївський державний педагогічний інститут та просив забезпечити його право на отримання дубліката диплома про закінчення 1981 році цього інституту.
У цьому зверненні до Президента України позивач також повідомив, що Міністерство освіти і науки України припинило розгляд його звернень відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян». Разом зі зверненням позивач також направив відповідачеві копії двох листів Міністерства освіти і науки України. Отже, з цих листів відповідачеві було відомо, що Міністерства освіти і науки України не розглядатиме його звернення.
Тому, наголошує позивач, відповідач зобов`язаний був направити його звернення за належністю, тобто до органу державної влади, який би забезпечив його право на отримання дубліката диплома.
Однак 14 травня 2020 року відповідач направив звернення від 7 травня 2020 року до Міністерства освіти і науки України, що на думку позивача, не є направленням його звернення за належністю в розумінні частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян». Міністерства освіти і науки України вже розглядало його звернення і прийняло рішення про припинення їх розгляду, тому відповідач безпідставно направив звернення до цього органу.
Підсумовуючи, позивач наголошує, що відповідач не направив його звернення за належністю відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян».
Представник Президента України О. Байдаченко не погоджується з такими доводами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та у відзиві на позовну заяву зазначає про таке.
За змістом статті 5 та частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.
У зверненні ОСОБА_1 , яке надійшло на адресу Президента України, порушені питання щодо видачі дубліката диплома про освіту, вирішення якого не належить до компетенції Президента України.
Водночас, зазначає представник відповідача, таким органом, до компетенції якого належить вирішення порушеного позивачем питання, є Міністерство освіти і науки України, тому звернення ОСОБА_1 було надіслано Департаментом з питань звернень громадян Офісу Президента України до зазначеного органу із супровідним листом для розгляду у частині, що належить до компетенції Міністерство освіти і науки України, та з проханням повідомити заявника про результати розгляду.
Серед іншого, звертає увагу на те, що чинним законодавством не забороняється направляти звернення за належністю тому органу, до повноважень якого належить вирішення порушених у зверненнях питань, у зв`язку з тим, що цим органом раніше було припинено розгляд звернень відповідної особи на підставі статті 8 Закону України «Про звернення громадян». Тому твердження позивача про неправомірність направлення його звернення Офісом Президента України до Міністерства освіти і науки України, у зв`язку з тим, що вказаним міністерством було прийнято рішення про припинення розгляду його звернень, є необґрунтованим, наголошує представник відповідача.
За таких обставин, вважає, що звернення ОСОБА_1 розглянуто в Офісі Президента України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Ухвалою Верховного Суду від 4 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, а також докази в їх сукупності, Верховний Суд встановив такі обставини.
7 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Президента України Зеленського В.О. зі зверненням (а.с. 2), в якому виклав обставини неможливості отримання ним дублікату диплома бакалавра про закінчення Миколаївського державного педагогічного інституту імені В.Г. Бєлінського. Вказав, зокрема, що численні його звернення до Міністерства освіти і науки України із зазначеного питання не вирішили порушене ним питання, а Міністерство освіти і науки України припинило розгляд його звернень, незважаючи на те, що питання видачі дублікату диплома так і не вирішено.
В зв`язку з цим, ОСОБА_1 у зверненні до Президента України від 7 травня 2020 року просив забезпечити його право на отримання дублікату диплома в порядку, встановленому чинним законодавством, іншого документа, який підтверджуватиме закінчення ним у 1981 році педагогічного інституту.
Разом зі зверненням від 7 травня 2020 року позивач надіслав на адресу відповідача також копії листів Міністерства освіти і науки України, в яких останнє дає відповіді на порушене позивачем питання щодо видачі дублікату диплома, а в одному з них повідомляє про припинення розгляду звернень ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 3-12).
Відповідно до супровідного листа від 14 травня 2020 року №22/026613-14, наданого позивачем та наявного в матеріалах справи (а.с. 14), Департамент з питань звернення громадян Офісу Президента України надіслав звернення ОСОБА_1 від 7 травня 2020 року на розгляд Міністерству освіти і науки України (у частині питань, що належать до компетенції цього міністерства), про що також повідомив ОСОБА_1 У супровідному листі також висловлено прохання повідомити заявника про результати розгляду.
Позивач, вважаючи неправомірною таку відповідь та не погоджуючись з направленням його звернення до Міністерства освіти і науки України, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неправомірного, на думку ОСОБА_1 , направлення його звернення, адресованого Президенту України, до Міністерства освіти і науки України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України «Про звернення громадян».
Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону України «Про звернення громадян» містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема, до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Зважаючи на це, а також контекст спірних правовідносин, що склались між сторонами, Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду. 
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
Згідно з частиною першою статті 5 цього Закону України «Про звернення громадян» звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
За змістом статті 15 цього Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Водночас частиною третьою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Отже, звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.
Такий самий висновок зроблено й Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справі №800/580/17 (П/9901/9/18)).
Вирішуючи чи належить розгляд порушених позивачем у його зверненні від 7 травня 2020 року питань до повноважень Президента України, суд зазначає, що повноваження Президента України вичерпно визначені в статті 106 Конституції України, тому законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов`язків на Президента України. На цю обставину неодноразово вказував Конституційний Суд України у своїх Рішеннях (від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 07 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007).
Статтею 102 Конституції України визначено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України для здійснення своїх повноважень Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.
Указом Президента України від 25 червня 2019 року №436/2019 затверджено Положення про Офіс Президента України (далі - Положення №436/2019), відповідно до підпункту 22 пункту 4 якого, Офіс Президента України організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських об`єднань (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв`язання порушених у них проблем.
Згідно з пунктом 6 Положення №436/2019 Офіс у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з органами Верховної Ради України та її Апаратом, Кабінетом Міністрів України та його Секретаріатом, Апаратом Ради національної безпеки і оборони України, центральними та місцевими органами виконавчої влади, правоохоронними, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, науковими та іншими установами, організаціями, а також із відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій.
Зі змісту звернення ОСОБА_1 від 7 травня 2020 року вбачається, що в ньому порушено питання видачі дублікату диплома бакалавра про закінчення Миколаївського державного педагогічного інституту імені В.Г. Бєлінського, вирішення якого не відноситься до повноважень Президента України відповідно до статті 106 Конституції України.
Водночас головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності, є Міністерство освіти і науки України відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство освіти і науки України (далі - Положення про МОН), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. N 630.
Пунктом 4 Положення про МОН визначено, що Міністерство освіти і науки України, зокрема:
- за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти;
- затверджує порядок виготовлення, видачі та обліку документів про освіту, вимоги до їх форми та/або змісту;
- здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОН, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Наявність у Міністерство освіти і науки України наведених повноважень дозволяє зробити висновок, що вирішення порушеного у зверненні позивача від 7 травня 2020 року питання (видача дублікату диплома бакалавра про закінчення Миколаївського державного педагогічного інституту імені В.Г. Бєлінського) належить саме до повноважень Міністерство освіти і науки України.
Враховуючи встановлені обставини, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що структурний підрозділ Офісу Президента України правомірно надіслав звернення ОСОБА_1 від 7 травня 2020 року на розгляд Міністерству освіти і науки України (у частині питань, що належать до компетенції цього міністерства), повідомивши про це позивача. Такі дії повністю узгоджуються з положеннями частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян».
Аргументи позивача про те, що відповідач не повинен був направляти його звернення до Міністерства освіти і науки України, оскільки останнє раніше вже відмовилось розглядати звернення ОСОБА_1 на підставі статті 8 Закону України «Про звернення громадян», є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. До того ж, саме Міністерство освіти і науки України наділено повноваженнями вирішувати питання, порушені у зверненні ОСОБА_1 від 7 травня 2020 року.
За таких обставин, так як звернення ОСОБА_1 було правомірно направлено структурним підрозділом Офісу Президента України за належністю до компетентного органу, оскільки вирішення порушеного у його зверненні питання не належить до повноважень Президента України чи створених ним консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів і служб, а відносяться саме до компетенції Міністерства освіти і науки України, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.
Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідачем не надано доказів понесення ним судових витрат, то такі розподілу не підлягають.
Керуючись статями 139, 242-246, 255, 262, 263, 266, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Великої Палати Верховного Суду.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
А.Г. Загороднюк 
О.В. Калашнікова
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду