КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/736/2020                                                                                 Головуючий у І інстанції - Волошин В.О. 
апеляційне провадження №22-ц/824/5925/2020                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року  
у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової та моральної шкоди, 
 
встановив:
 
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової та моральної шкоди.   
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
Суд першої інстанції виходив з того, що 17 січня 2020 року вказаний позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. 29 січня 2020 року на виконання вимог ухвали позивачем надано заяву про усунення недоліків, однак не було надано документів на підтвердження сплати судового збору за вимоги, від яких позивач не звільнена.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду у справі про захист прав споживача - позивач (стягувач) у справі про захист прав споживача здійснює (реалізує) своє право на доступ до правосуддя так само, як і за зверненням з первісним позовом про захист прав споживача, і звертається до суду за захистом тих своїх прав, які в розумінні закону є саме правами споживача.
Вважає, що на зазначений спір поширюється дія п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», тобто про звільнення позивача від сплати судового збору.
Просила, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, у визначений судом строк не виконала вимоги ухвали про залишення позову без руху, а саме не надала документів на підтвердження сплати судового збору за вимоги, від яких вона не звільнена, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки вона не була оплачена судовим збором.
У вищевказаній ухвалі було зазначено про спосіб та строк усунення вказаних недоліків.
Зокрема вказано, що позивачці було завдано збитків, у зв`язку з невиконанням відповідачем додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №826/9960/15, якою стягнуто з відповідача на користь позивачки кошти у розмірі 87,70 грн., які остання просила зарахувати на свій депозитний рахунок. 
Проте, вказане грошове зобов`язання було фактично виконано в примусовому порядку лише 24 грудня 2019 року, тобто на протязі 209 днів, у зв`язку з чим, позивачці було завдано матеріальних збитків (упущена вигода) у вигляді не отриманих процентів за депозитним вкладом у розмірі 6,53 грн.
Матеріальні збитки (упущена вигода), у зв`язку з невиконанням рішення суду відповідачем, не підпадає під дію ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на яку посилалась позивач, оскільки вказані відносини виникли при примусовому виконанні рішення суду, а не відносин споживача з установою.
На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року, ОСОБА_1 направила суду заяву про усунення недоліків, в якій просила визнати недоліки позовної заяви усунутими, з тих підстав, що вона звернулася до суду за захистом тих своїх прав, які є правами споживача.
Оскільки фактично недоліки зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року про залишення позову без руху не були усунуті, позивачем не було надано в розпорядження суду документів на підтвердження сплати судового збору, суддя Шевченківського районного суду м. Києва дійшов правильного висновку повернути позовну заяву позивачу, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Більш того, судом було роз`яснено заявнику, що повернення позовної заяви не позбавляло позивача права на повторну подачу позову, після усунення перешкод, які стали підставою для повернення вищезазначеного позову.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, які правильно застосовані.
Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -  
 
постановив:
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба