ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2430/19	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №5
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
 головуючого судді Савицького Я.Ф.,
           суддів  Головея В.М.,
                                                          Разюк Г.П.,
секретар судового засідання – Герасименко Ю.С.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: Боєнко І.П., за довіреністю;
від відповідача-2: не з`явився;
від третьої особи: Остапенко В.М., за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та Акціонерного товариства “Укртрансгаз”
на рішення Господарського суду Одеської області
від 09 січня 2020 року (повний текст складено 14.01.2020р.)
по справі № 916/2430/19
за позовом: Акціонерного товариства “Укртрансгаз”
до відповідачів: 
1. Державної установи “Одеська виправна колонія (№14)”
2. Державного підприємства “Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)”
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
про: стягнення та зобов`язання вчинити певні дії -,

суддя суду першої інстанції: суддя Желєзна С.П.
час та місце винесення рішення: 09.01.2020р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 18.06.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019р. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі-позивач АТ «Укртрансгаз») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державної установи “Одеська виправна колонія (№14)” (далі – відповідач-1, ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», в якому просило: 
- зобов`язати ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» повернути в натурі Акціонерному товариству “Укртрансгаз” безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 232,672 тис. куб. метрів;
- стягнути з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» на користь Акціонерного товариства “Укртрансгаз” 1 315 436,75 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 232,672 тис. куб. метрів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» у лютому-березні 2017р. набуло з газотранспортної системі, без будь-якої правової підстави та договірних відносин з АТ «Укртрансгаз», природний газ, власником якого є позивач, що на думку АТ „Укртрансгаз”, свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» повернути безпідставно набуте майно та стягнення вартості  набутого майна у порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.10.2019р., за клопотанням АТ „Укртрансгаз», до участі у справі у якості співвідповідача залучено Державне підприємство „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” (далі – відповідач-2, ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14).
Ухвалою суду першої інстанції від 25.11.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі - третя особа, НАК «Нафтогаз України»).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.01.2020р. по справі №916/2430/19 (суддя Желєзна С.П.) у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовлено.
У своєму рішенні місцевий господарський суд встановив, що ДУ „Одеська виправна колонія (№14)” не є споживачем природного газу, оскільки отримувала гарячу пару та послуги з постачання пари на підставі договору про закупівлю послуг з централізованого опалення за державні кошти від 28.03.2017р., укладеного з ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)”. Наведене сторонами спростовано не було, тому, Господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого АТ „Укртрансгаз” позову до ДУ „Одеська виправна колонія (№14)”.
Щодо Державного підприємства „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)”, то при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 14)" у спірний період природний газ спожито на підставі укладених з НАК "Нафтогаз України" договорів постачання природного газу. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, що є правовою підставою для застосування  ст.1212 Цивільного кодексу України.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено існування обов`язку постачальника природного газу щодо повідомлення споживача про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду, у разі необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу. Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення споживача про наявність у нього обов`язку обмежити споживання природного газу, а також вжиття з боку постачальника або оператора ГРМ/ГТС на замовлення постачальника  заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про недоведеність позивачем факту неправомірного споживання з боку ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” у лютому та березні 2017р. природного газу в обсязі 232,672 тис. куб. метрів. 
Водночас, місцевий господарський суд зауважив, що положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником  майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020р. по справі №916/2430/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Також, не погоджуючись з рішенням Господарського суду Одеської області від 09.01.2020р. у справі № 916/2430/19 до суду апеляційної інстанції звернулось Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" з відповідною апеляційною скаргою та вимогами про скасування оскаржуваного рішення, та прийняття нового із задоволенням позову.
Обґрунтування апеляційних скарг позивача та третьої особи є аналогічними; доводи та вимоги апеляційних скарг стосуються відповідача-2; апелянти звертають увагу суду на сукупність наступних обставин:
- безпідставним та необґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про відбір Державним підприємством „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” природного газу у спірний період за договором постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оскільки такий висновок не підтверджений жодними належними та допустимими доказами, зокрема, актами приймання-передачі природного газу, а сам лише факт укладення таких договорів не свідчить про здійснення поставки природного газу;
- здійснений ДП „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” відбір природного газу в спірному обсязі з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу у спірний період вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування приписів ст.1212 Цивільного кодексу України;
- оскільки відповідачу-2 протягом спірного періоду не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір спірного обсягу природного газу відповідачем-2 був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій оператора ГТС;
- право власності Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на спірний обсяг природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу за спірний період, підписаними між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерним товариством "Укртрансгаз", у межах укладених договорів;
- суд, здійснивши висновки про споживання відповідачем-2 з ресурсу НАК «Нафтогаз України», вийшов за межи доказування у даній справі;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він заперечує проти позовних вимог, зокрема, доказів, які б підтверджували факт правомірного отримання природного газу від постачальника, а саме підписаних актів приймання-передачі.
Крім того, АТ «Укртрансгаз» зазначає, що він є оператором газотранспортної системи, а не постачальником, отже у нього відсутні будь-які обов`язки щодо повідомлення відповідача як споживача природного газу про припинення газопостачання.
Більш детально доводи АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» викладені у відповідних апеляційних скаргах.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020р. по справі №916/2430/19. Розгляд справи призначено на 01 квітня 2020 року.
03.03.2020р. від Державного підприємства “Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому відповідач-2 не погоджується з доводами останньої та просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду від 09.01.2020р. у справі №916/2430/19 – без змін.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз»» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020р. по справі №916/2430/19. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” об`єднано до сумісного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020р., у зв`язку зі встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202р. "Про запобігання поширенню на території України короновірусу «COVID-19», розгляд справи №916/2430/19 відкладено до відміни обмежувальних протиепідемічних заходів.
30.03.2019р. від Державної установи “Одеська виправна колонія (№14)” та Державного підприємства “Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз», якими відповідачі заперечують проти її доводів та просять залишити апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» без задоволення.
У зв`язку зі скасуванням Постановою Кабінету міністрів України від 22.04.2020 року № 291 “Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України” низки обмежень, введених в Україні через епідемію коронавірусу, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2020р. учасників справи №916/2430/19 повідомлено про призначення судового засідання на 10.06.2020р.
05.06.2020р. до суду від позивача та третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Аналогічне клопотання надійшло від АТ «Укртрансгаз» також до початку судового засідання 10.06.2020р. В обґрунтування заявлених клопотань учасники судового процесу посилаються на існування обмежень, введених в Україні через епідемію короновірусу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2020р. у справі №916/2430/19, відповідні клопотання задоволені, відкладено розгляд справи №916/2430/19 на 18.06.2020р. 
12.06.2020р. (з урахуванням доповнень від 15.06.2020р.) до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява представника Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”, яка була задоволена ухвалою суду від 16.06.2020р.
17.06.2020р. від Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)» до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю його представника прийняти участь у судовому засіданні по справі №916/2430/19, тому що він приймає участь в іншому судовому засіданні.
Враховуючи, що присутність сторони в судовому засіданні 18.06.2020р. не визнавалась судом обов`язковою, апеляційна колегія відмовляє у задоволенні вказаного клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
В судове засідання 18.06.2020р. представники позивача та відповідача-2 не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Апеляційна колегія зазначає про те, що враховуючи встановлення судом першої інстанції відсутність правових підстав для пред`явлення вимог позивачем до ДУ „Одеська виправна колонія (№14)”, що не оспорюється АТ «Укртрансгаз», а також те, що апеляційні доводи позивача та третьої особи направлені на ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)”, апеляційний суд розглядає лише правовідносини, що склалися саме між позивачем, відповідачем-2 та третьою особою.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2016р. між АТ„ Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (Постачальник) та ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” (Споживач) було укладено договір №3549/1617-ТЕ-23 постачання природного газу (далі – Договір)
Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Умовами п. 2.1 Договору визначено, що Постачальник зобов`язується, зокрема, передавати Споживачу природний газ у  лютому та березні 2017р. 
Пунктом 3.2 Договору встановлено, що Споживач подає Постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги поставки підтверджуються Постачальником на відповідний місяць поставки  у встановленому порядку. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 договору, на відповідний місяць.
Відповідно до пункту 3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Пунктом 3.5 Договору встановлено, що Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику:
- завірену копію акту про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між Споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акту Споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим Договором);
- підписані та скріплені печаткою Споживача два примірники акту приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.
Кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493 (п. 4.1 Договору). 
Пунктами 7.1, 7.2 Договору визначено, що Споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього Договору. Споживач зобов`язаний самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу.
За пунктом 7.4 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов Договору.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).
У матеріалах справи наявні листи НАК „Нафтогаз України” від 31.01.2017р. та від 02.03.2017р., відповідно до яких останній повідомив ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” про те, що з огляду на наявність заборгованості за спожитий природний газ, відповідачу-2 не виділено номінацій на споживання природного газу на лютий 2017р.  та березень 2017р. 
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” були складені акти приймання-передачі природного газу від 28.02.2017р. та від 31.03.2017р. відповідно до Договору №3549/1617-ТЕ-23 від 17.10.2017р., які з боку НАК  „Нафтогаз України” підписані не були. 
Водночас, місцевим господарським судом встановлено, що 31.01.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ "Укртрансгаз" (Покупець) укладено договір № 1701001564-ВТВ про закупівлю природного газу.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві у січні-квітні 2017 року природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб,  природний газ для забезпечення  балансування.
Згідно з п. 3.2 Договору №1701001564-ВТВ від 31.01.2017р. приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Відповідно до умов Договору №1701001564-ВТВ від 31.01.2017р. НАК "Нафтогаз України" передала, а ПАТ "Укртрансгаз" прийняло у лютому 2017 року імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування обсягом 643 105,799 тис. куб. м., що підтверджується підписаним між НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017р.
Крім того, між ПАТ "Укртрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" відповідно до умов Договору №1701001564-ВТВ від 31.01.2017р. підписано акт приймання-передачі від 31.03.2017р. природного газу в обсязі 143 355,00 тис. куб. м., вартість якого складає 1 353 156 516,00 грн.
Листом від 14.03.2017р. та від 12.04.2017р. НАК „Нафтогаз України” було надано АТ „Укртрансгаз”  звіт про надходження та розподіл природного газу  у лютому  2017р. та березні 2017р., з відображенням інформації виключно на підставі первинної документації, а саме: актів приймання-передачі природного газу, підписаних між компанією та її контрагентами. 
Зі звіту про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальникам у березні 2017р., який складено ПАТ „Одесагаз”, вбачається, що АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” було Постачальником природного газу та мало  підтверджені обсяги номінацій. При цьому, з додатку до звіту (алокації) про фактичні обсяги розподілу природного газу вбачається, що обсяг спожитого Підприємством Одеської виправної колонії №14 у лютому та березні 2017р. природного газу без підтверджених номінацій складає 220,785 тис. куб. метрів. 
З наданої АТ „Укртрансгаз” довідки, підписаної головним бухгалтером вбачається, що АТ „Укртрансгаз” у лютому - березні 2017р. здійснювало списання природного газу на балансування. 
Проаналізувавши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Частиною другою ст. 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019р. у справі № 910/1997/18).
При цьому, перелік способів захисту, зазначений в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним, отже, суду надано право захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.02.2020р. у справі  №5013/458/11).
Враховуючи обґрунтування заявлених АТ „Укртрансгаз” позовних вимог приписами  ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, апеляційна колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, які визначають умови задоволення вимог у кондикційних зобов`язаннях, передбачають одночасну сукупність таких елементів: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.05.2020р. у справі № 623/3146/18).
Тобто, конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Майно не можна вважати набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо в момент його набуття (збереження) це відбулося хоча і не в прямо передбачений, але в усякому випадку - в не заборонений цивільним законодавством спосіб, із метою досягнення учасниками відповідних правовідносин певного правового результату в майбутньому, якщо в подальшому цей результат настав.
Встановлення сукупності зазначених умов (елементів) є предметом доказування для позивача та, відповідно, оцінки для суду за результатами дослідження поданих сторонами, в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, до суду документів.
Отже, у межах розгляду даної справи підлягає встановленню наявність або відсутність підстав для споживання газу відповідачем-2, а також факт належності такого газу саме позивачу.
Правові засади функціонування ринку природного газу Закону України визначені положеннями Закону України  „Про ринок природного газу” від 9.04.2015р. N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбаченим договором.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач має право, зокрема, на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Згідно з п. 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за №1382/27827 "Про затвердження Правил постачання природного газу" (далі - Правила постачання природного газу) підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.
Відповідно до п. 2 розділу 2 Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
За пунктом 19 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
АТ „Укртрансгаз” вказує, що він виступає оператором газотранспортної системи, що в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказуванню, оскільки у суду немає сумніву щодо достовірності вказаної обставини.
Як вбачаєтеся з матеріалів справи, відповідач-2 не підключений безпосередньо до газової мережі позивача, отже, не є «прямим споживачем» у розумінні термінів п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, тобто фізичне отримання газу відповідачем у позивача неможливе.
Згідно пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи під несанкціонованим відбором природного газу розуміється - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.
Номінація - це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).
Доводи третьої особи стосовно того, що оскільки нею не надавались номінації на постачання природного газу відповідачу-2 на лютий-березень 2017 року та не було підписано акт приймання-передачі природного газу за вказаний період, що свідчить про відсутність господарських операцій з поставки природного газу між ним та відповідачем-2, колегією суддів відхиляється, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)"  (чинній в спірний період), якою було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), було визначено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені п.п. 15-17 цього Положення.
Відповідно до виданої Одеською обласною державною адміністрацією ліцензії №611/А-2016 від 30.08.2016р. ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” має право здійснювати такий вид господарської діяльності як виробництво та постачання теплової енергії. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015р., яка діяла до 01.04.2017 р., затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).
Відповідно до вказаного Положення на НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язки продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).
Відповідно до пункту 17 Положення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015р. обов`язок постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється за певних умов, зокрема, за умов укладення договору та відсутності заборгованості за використаний природний газ.
Як вже зазначалось, розпорядженням Кабінету Міністрів України №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17року" від 05.10.2016р. для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016р. №357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії"  (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації (п. 1).
Встановлено операторам газорозподільних систем до початку опалювального сезону забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплогенеруючих і теплопостачальних організацій (п. 2 вказаного Розпорядження).
Отже, судова колегія констатує факт того, що на підставі спеціального нормативного правового акту щодо опалювального сезону 2016/2017 року, яким є розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016р. № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", НАК «Нафтогаз України» був зобов`язаний видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, тобто – це було обов`язком ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а не його правом (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі № 911/656/17, від 14.05.2018р. у справі № 926/680/17).
Крім того, судова колегія звертає увагу, що планові обсяги постачання природного газу визначені сторонами у п. 2.1 Договору №3549/1617-ТЕ-23 від 17.10.2016р. і такі обсяги постачання є узгодженими в силу умов вказаного Договору. При цьому, відповідачем-2 не було перевищено обсягу споживання природного газу у лютому-березні 2017 року, що не заперечується апелянтами.
Беручи до уваги, що між позивачем, відповідачем-2 та третьою особою в спірний період існували договірні відносини з визначеним обсягом постачання, розподілу та транспортування природного газу відповідно до укладених договорів, і відповідачем-2 не здійснено перевищення обсягу місячної норми з відбору природного газу в розмірі кожного місяця поставки газу окремо, судова колегія вважає, що дії ДП „Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)” не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу за спірний період (аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2018р. у справі №911/656/17).
Разом з цим, аргументом апелянтів щодо безпідставності набуття відповідачем-2 природного газу є відсутність у відповідача-2 постачальника природного газу у відношенні цього газу.
Однак, правильно зазначено судом першої інстанції, з наданого позивачем реєстру обсягів газу вбачається, що відповідний обсяг природного газу був використаний відповідачем-2 як споживачем за Договором з НАК «Нафтогаз України» через газорозподільні мережі ПАТ «Одесагаз».
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідачем-2 у спірний період природний газ було спожито на підставі укладеного з НАК "Нафтогаз України" Договору постачання природного газу, що в повній мірі спростовує твердження апелянтів про відсутність у відповідача-2 постачальника та будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період.
Також, враховуючи вищенаведене, АТ «Укртрансгаз» не підтверджено того, що відповідачем-2 спожито природний газ саме з ресурсу позивача. Лише одне посилання на наявність договору з НАК «Нафтогаз України» №1701001564-ВТВ від 31.01.2017 року не свідчить про споживання відповідачем-2 газу АТ "Укртрансгаз".
При цьому, згідно з п. 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.
Згідно з п. 13 розділу II Правил постачання природного газу постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.
Відповідно до п. 14 розділу II Правил постачання природного газу за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої  наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ/ГТС.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачу постачальником чи оператором газотранспортної системи повідомлення про необхідність припинити газоспоживання за спірний період.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як і доказів на підтвердження вжиття постачальником або Оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, свідчить про недоведеність споживання відповідачем-2 природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави.
Доводи НАК «Нафтогаз України» про вихід місцевим господарським судом за межі доказування у даній справі, що зумовлено дослідженням питання виконання НАК "Нафтогаз України" умов договорів поставки природного газу та підстав відсутності підтвердженого газу відповідачу-2, що, на думку апелянтів не є предметом доказування/дослідження даного спору, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки судом не надавалась оцінка правомірності дій НАК "Нафтогаз України", а лише з урахуванням змісту нормативних актів та з урахуванням правових позицій Верховного Суду встановлено, що в спірних правовідносинах не було несанкціонованого відбору відповідачем-2 природного газу з газотранспортної системи.
Крім того, враховуючи, що позивачем заявлено одночасно дві вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, які є взаємовиключними,  колегія суддів відзначає наступне.
Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
В той же час, положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості.
Таким чином, доводи апелянтів, що викладені у відповідних апеляційних скаргах, висновок суду першої інстанції не спростовують та, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення відповідних апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 Господарського процесуального кодексу України, апелянтами не наведено.
Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 року у справі №916/2430/19 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.
З огляду на те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційних скарг апелянтам не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2019р. у справі №916/2430/19 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови підписаний 19.06.2020р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Головей В.М.

         Суддя                                                                                          Разюк Г.П.