Постанова
Іменем України                                   
 
28 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 161/414/18
провадження № 61-40292св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., 
 
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - начальник Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Покидюк О. М., державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хакана О. С.
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст скарги та рішень судів
 
10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суд зі скаргою на незаконні дії і бездіяльність начальника першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - перший відділ ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області) Покидюка О. М. та державного виконавця першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Хакани О. С.
 
В обґрунтування скарги заявник зазначала, що діями і бездіяльністю зазначених осіб порушуються її права як боржника у виконавчому провадженні № 36615543, якого не повинно існувати із моменту набрання законної сили ухвали Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2013 року, якою скасована постанова про відкриття даного виконавчого провадження. Проте вказана ухвала суду не виконана і виконавчі дії державний виконавець продовжує вчиняти.
 
Із урахуванням наведених обставин, заявник просила суд визнати неправомірними дії начальника Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Покидюк О. М. та державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Хакани О. С. із примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду у цивільній справі № 2-4633-11, у межах виконавчого провадження № 36615543; зобов`язати начальника Першого відділу ДВС м. Луцька у Волинській області Покидюк О. М. та державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Хакану О. С. припинити виконавчі дії щодо виконання виконавчого провадженняіз примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду у цивільній справі № 2-4633-12 у межах виконавчого провадження № 36615543 і вважати її закінченою 07 червня 2013 року з часу вступу у законну силу ухвали Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2013 року.
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано неправомірними дії начальника Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Покидюк О. М. та державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Хакани О. С. із примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 2-4633-11 на підставі постанови від 19 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-4633, виданого 24 січня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк».
 
Зобов`язано начальника Першого відділу ДВС м. Луцька у Волинській області Покидюк О. М. та державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька у Волинській області Хакану О. С. припинити виконавчі дії щодо виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 2-4633-12 на підставі постанови від 19 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-4633, виданого 24 січня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк».
 
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що постанова від 19 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-4633, виданого 24 січня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, скасована судом як незаконна, а тому державний виконавець не вправі проводити виконання рішення суду за цією постановою.
 
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.У задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заявник не подавала державному виконавцю копії ухвали Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2013 року, якою скасована постанова про відкриття виконавчого провадження, тому доводи про те, що державний виконавець не виконує вказаної ухвали та продовжує вчиняти виконавчі дії є безпідставними. Заявлена ОСОБА_1 вимога зобов`язати державних виконавців припинити виконавчі дії є такою, що не відповідає вимогам закону.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Верховного Суду Білоконь О. В. від 23 січня 2019 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
14 лютого 2019 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.
 
На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 червня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином усіх обставин, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідала вимогам закону. 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із таких підстав.
 
Встановлені судами обставини 
 
На виконанні у першому відділі ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист, виданий на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2011 року у справі № 2-4633/2011 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 283 604,02 грн.
 
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2013 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 36615543. 
 
Зі змісту вказаної ухвали апеляційного суду вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 36615543 винесена державним виконавцем Яснинською О. М. 19 лютого 2013 року. Підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження слугувало те, що цей документ не містив усіх необхідних реквізитів, передбачених Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мінюсту від 02 квітня 2012 року № 512/5. 
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). 
 
Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що заявлена ОСОБА_1 вимога зобов`язати державних виконавців припинити виконавчі дії не відповідає вимогам закону. 
 
Законом України «Про виконавче провадження» ні в редакції від 02 червня 2016 року, ні в редакції від 21 квітня 1999 року не передбачено такої процесуальної дія як «припинення виконавчого провадження». 
 
Разом з тим, із системного аналізу положень статей 37, 39 Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, якими визначено підстави повернення виконавчого листа стягувачу та закінчення виконавчого провадження, слідує, що виконавчі дії припиняються, якщо за наявності передбачених законом підстав, виконавчий лист повернуто або виконавче провадження закінчено. Близькі  за змістом норми передбачені статтями 47, 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.
 
Звертаючись до суду зі скаргою, заявник не посилалася на обставини, які дають підстави повернути виконавчий лист або закінчити виконавче провадження.
 
Проте, Верховний Суд не може у повній мірі погодитися із висновком апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог скарги про визнання дій державних виконавців у межах виконавчого провадження незаконними. 
 
Відмовляючи у задоволенні таких вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник не подавала державному виконавцю копії ухвали Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2013 року, якою скасована постанова про відкриття виконавчого провадження, тому доводи про те, що державний виконавець не виконує вказаної ухвали та продовжує вчиняти виконавчі дії є безпідставними. 
 
Такий висновок апеляційного суду не відповідає вимогам матеріального права, оскільки законодавством України не встановлено обов`язку сторони виконавчого провадження надавати державному виконавцю копій судових рішень про скасування постанов державного виконавця. 
 
У такій категорії справ органи державної виконавчої служби беруть участь у розгляді справи як суб`єкт оскарження, а тому обов`язок щодо вручення (надіслання) копії судових рішень покладається на суд. Факт неотримання державним виконавцем копії судового рішення не може жодним чином обмежувати прав та свобод сторін виконавчого провадження.  
 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення у цій частині вимог, Верховний Суд зазначає таке. 
 
Зі змісту частини першої статті 447 ЦПК України вбачається, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою є порушення її прав чи свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
 
Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати у чому саме полягає таке порушення. 
 
Зі змісту скарги вбачається, що заявник посилалася на те, що у виконавчому провадженні після скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження продовжують вчинятися виконавчі дії, а саме заміна стягувача. 
 
Такі доводи заявника є безпідставними, оскільки заміна сторони виконавчого провадження здійснюється судом, а не державним виконавцем. 
 
Заявник не посилалася на вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог скарги про визнання дій державних виконавців у межах виконавчого провадження незаконними, оскільки заявником не доведено порушення її прав та свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державних виконавців під час виконання судового рішення. 
 
Помилковий висновок апеляційного суду щодо підстав для відмови у задоволенні вимог скарги не вплинув на правильність вирішення спору по суті, а тому відсутні достатні підстави для скасування оскаржуваного судового рішень. Оцінюючи доводи касаційної скарги в цілому, суд має виходити з імперативного припису правила частини другої статті 410 ЦПК України, згідно з яким не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Доводи касаційної скарги є необґрунтованими та по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
    Судді:	    О. В. Ступак	
 	 	
 	І. Ю. Гулейков	
 	 	
 	В. В. Яремко