ПОСТАНОВА
Іменем України

01 квітня 2020 року 
Київ
справа №361/2075/19
адміністративне провадження №К/9901/2447/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду   у складі колегії суддів: головуючого судді Горяйнова А.М., суддів: Василенка Я.М., Вівдиченко Т.Р. від 11.01.2020 
у справі № 361/2075/19
за позовом ОСОБА_1 
до Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області
про скасування постанови про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі також - позивач)   звернувся до суду з позовом до Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області (далі також - відповідач, Управління інспекції та контролю), в якому просив скасувати постанову №А-2911/2 по справі про адміністративне правопорушення від 29.11.2018, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 5, 12, 13 статті 96 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі також- КУпАП) та накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.
2. Рішенням    Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 позов задоволено повністю.
3. Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
4. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2020 у справі №361/2075/19 апеляційну скаргу Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 залишено без руху та надано для усунення недоліків, вказаних в ухвалі, до 08.01.2020 до 09.30 год. шляхом подання до Шостого апеляційного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення із зазначенням інших поважних причин такого пропуску, якщо такі є.
5. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2020 визнано неповажними підстави пропуску строку апеляційного оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019, наведені відповідачем у поданому клопотанні, та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
6. 20.01.2020 до Верховного Суду від відповідача надійшла касаційна скарга на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2020, в якій просить таку скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
7. Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2020 відкрито касаційне провадження у даній справі.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Визнаючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними та відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване виключно наявністю підстав, визначених пунктом 1 частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, враховуючи те, що рішення суду першої інстанції у даній справі було постановлене у відкритому судовому засіданні 27.11.2019, у якому представник відповідача брав участь та лише не був присутнім під час його проголошення, копію вказаного рішення отримав 05.12.2019, то з урахуванням вимог вказаної норми відповідач мав би право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі подачі апеляційної скарги у строк до 16.12.2019. Однак, з огляду на те, що відповідач подав до суду апеляційну скаргу лише 24.12.2019 та ним не надано до суду жодних інших доводів або пояснень, які б обґрунтовували неможливість подання апеляційної скарги протягом десятиденного строку з дня отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення, наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.
ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
9. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що таке постановлене з порушенням норм процесуального права. Вказує, що копію рішення    Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 отримав 05.12.2019, апеляційну скаргу на дане рішення подав до суду 24.12.2019 разом із заявою про поновлення строку для її подання, а відтак у відповідності до норм статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України має право на поновлення строку апеляційного оскарження, який становить тридцять днів з дня отримання рішення суду першої інстанції. 09.01.2020 відповідачем подано повторно заяву про поновлення строку, оскільки позиція щодо можливості поновлення строку саме на тридцять днів з дня отримання рішення суду відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 17.04.2019 у справі №212/2354/18, від 31.07.2019 у справі №185/10469/18, від 31.10.2019 у справах №607/4046/19 та №595/706/19. З огляду на викладене, законодавець, визначаючи десятиденний строк оскаржень відповідних рішень суду, не виключає можливості його поновлення відповідно до частини 2 статті 295 КАС України, де встановлений тридцятиденний строк для оскарження з дня отримання повного тексту рішення. 
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України, в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), колегія суддів зазначає наступне.
11. Відповідно до частин 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
12. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
13. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
14. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
15. Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цьому конституційному положенню кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.
16. Згідно з частиною 1 статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
17. Статтею 295 КАС   України визначено, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
18. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
19. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу
20. Відповідно до частини 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
21. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про   поновлення строку на апеляційне оскарження   або наведені підстави для   поновлення строку на апеляційне оскарження   визнані судом неповажними.
22. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. 
23. Відповідно до частини 4 зазначеної статті апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
24. Частиною 1 статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
25. У цій справі, предметом якої є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується Управлінням інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області, відповідач копію рішення    Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 отримав 05.12.2019, апеляційну скаргу на дане рішення подав до суду 24.12.2019.
26. Колегія суддів зауважує, що частина 4 статті 286 КАС України встановлює спеціальні у відношенні до статті 295 КАС України строки на апеляційне оскарження (протягом десяти днів) і порядок обчислення цього строку (з дня проголошення судового рішення).
27. Водночас статтею 286 КАС України не обмежено повноваження суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку статті 295 КАС України.
28. З огляду на те, що строк на апеляційне оскарження вважається пропущеним у разі подання апеляційної скарги після спливу десятиденного строку з дня проголошення судового рішення у справі, визначеній статтею 286 КАС України, відтак подання апеляційної скарги у межах процесуального строку на оскарження судового рішення, виходячи з дати отримання повного тексту такого рішення, в силу приписів частини 2 статті 295 КАС України є підставою для поновлення такого строку.
29. Оскільки статтею 286 КАС України передбачено спеціальний строк апеляційного оскарження, який становить десять днів (а не тридцять днів, як передбачено частиною 1 статті 295 КАС України), тому   строк, протягом якого особа відповідно до частини 2 статті 295 КАС України вправі клопотати про поновлення строку апеляційного оскарження у зв`язку з несвоєчасним отриманням рішення суду,   також не повинен перевищувати 10 днів.
30. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм процесуального права викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 500/6596/17, від 17.04.2019 у справі № 522/17819/17, від 13.06.2019 у справі № 200/15533/17, від 30.09.2019 у справах № 607/4259/19 та №176/400/19, від 17.10.2019 у справі №352/1532/18, від 24.10.2019 у справах №216/1119/19 та    №200/12472/18, від 11.12.2019 у справі №420/289/19, від 25.02.2020 у справі    №404/4493/19.
31. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що десятиденний строк від дати отримання копії повного тексту судового рішення, подача апеляційної скарги в межах якого у відповідності до положень статті 286 та частини 2 статті 295 КАС України дає право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, минув 16.12.2019.
32. Відповідач в касаційній скарзі не наводить жодних доводів, які б дозволили вважати, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності поважних причин пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі. У касаційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
33. Колегія суддів відхиляє посилання відповідача у касаційній скарзі на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, висновкам, сформованим у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №212/2354/18, від 31.07.2019 у справі №185/10469/18, від 31.10.2019 у справах №607/4046/19 та №595/706/19, оскільки вказані постанови ухвалені за інших фактичних обставин справ. Так, у справах № 212/2354/18 та № 595/706/19 судами встановлено, що рішення судів першої інстанції були прийняті без участі учасників справи та в матеріалах справ відсутні докази їх вручення скаржникам, у справі №607/4046/19 апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була подана вперше через п`ять днів з дня отримання рішення суду, що оскаржується, у справі № 185/10469/18 - через десять днів. Натомість у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач був присутнім у судовому засіданні 27.11.2019 та надавав пояснення (не був присутнім під час проголошення судового рішення), отримав його копію 05.12.2019, однак з апеляційною скаргою до суду звернувся лише 24.12.2019.
34. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що апеляційна скарга подана відповідачем з пропуском строку апеляційного оскарження судового рішення і причини пропуску такого строку не є поважними, а відтак суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019.
35. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
36. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
37. Також, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
38. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
39. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
40. У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності".
41. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
42. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).
43. Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі «Віктор Назаренко проти України» зазначив, що договірні сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 (див., наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» (Frette v. France), заява № 36515/97, пункт 49, ЄСПЛ 2002-I). Дійсно обов`язок заявника також полягав у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Teuschler v. Germany), заява № 47636/99; рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48; ухвалу щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03; та рішення у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44.
44. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). 
45. Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
46. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
47. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи положення статті 350 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив його, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
48. Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області залишити без задоволення, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду    від 11.01.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                                                  Я.О. Берназюк
                                                                                                              Н.В.Коваленко