П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2419/19-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Дмитришена Р.М. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
26 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Мацького Є.М. 
за участю:
секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,
представника відповідача: Поліхуна В.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  02 жовтня 2019 року (ухвалене 02 жовтня 2019 року, повний текст рішення складено 10 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 та стягнення грошових коштів в сумі 24 187,97грн, утриманих з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації суми податків з доходів фізичних осіб, утриманої з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні; стягнення з  військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 24 187,97грн, утриманих з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач в судове засідання не з`явився, повноважних представників не направив, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Представник відповідача в судовому засіданні  підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді заступника начальника відділу управління кар`єрою та комплектування офіцерами частин безпосереднього підпорядкування Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України.
04.01.2019 наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України за №11 позивача звільнено з військової служби у запас, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за п.п. "б" (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу.
Згідно з довідкою №218/218 від 29.12.2018 (а.с.13) грошова компенсація за неотримане речове майно разом із податком на доходи з фізичних осіб складає 124 040,89 грн.
28.12.2018 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про видачу довідки на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, та виплату грошової компенсації згідно з вказаною довідкою. 
Листом від 29.01.2019 за вих. № 350/118/272/пс позивачу повідомлено про те, що довідка на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі у військовій частині відпрацьована. Для отримання довідки позивачу необхідно прибути до речової служби військової частини з витягом наказу про звільнення з військової служби.
28.02.2019 на картковий рахунок позивача зараховано грошові кошти в сумі 122 180,28 грн згідно з випискою по картці/рахунку (а.с.14).
04.03.2019 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про доплату вирахуваної суми податків та пояснення причин невиплати грошової компенсації в день виключення із списків військової частини. Відповіді на вказану заяву останнім не отримано. 
08.05.2019 позивач повторно звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про доплату вирахуваної суми податків.
Листом від 03.06.2019 №350/118/1403/пс (а.с.23) відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті сум стягнутих податків з тих підстав, що грошова компенсація за неотримане речове майно разом із податком на доходи з фізичних осіб складає 124 040,89 грн. До 03.06.2017 з нарахованих сум компенсації стягувався податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18%, після набрання законної сили постановою КМУ від 31.05.2017 №375 вказаний податок компенсується військовослужбовцям. При цьому зазначена в довідці загальна сума 146368,25 грн - це кошти, які замовлені Військовою частиною НОМЕР_1 для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно та сплати податку (кошти на податок замовлені додатково до грошової компенсації за речове майно в сумі 124 040,89 грн і не утримані з нього).
Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір з суми виплати компенсації за неотримане речове майно.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання ч.1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
П.п. 2, 3 Порядку № 178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. 
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п.п. 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. 
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Таким чином, на підставі Закону № 2011-XII військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу  утриманих під час виплати грошової компенсації за неотримане речове майно сум податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів виходить з наступного.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація), визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок №44).
Відповідно до п.2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (п. 3 Порядку №44).
Згідно з п.п. 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Згідно з п. 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України  суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відповідно до вимог абзацу третього п. 242 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
З урахуванням наведеного військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Водночас, згідно з довідкою №218/218 (а.с. 13) сума грошової компенсації за неотримане речове майно за 507 предметів складає 124 040,89 грн. Крім того, згідно з вказаною довідкою 18% ПДФО від вказаної суми компенсації складає 22 327,36 грн. 
Згідно з випискою по банківському рахунку позивача (а.с.14) 28.02.2019 на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти в сумі 122 180,28 грн. 
Таким чином, позивачу виплачено суму грошової компенсації за неотримане речове майно з вирахуванням суми військового збору (124 040,89 грн - 1,5% (1 860,61 грн) = 122 180,28 грн). При цьому сума 18% ПДФО у розмірі 22 327,36 грн з вказаної суми утримана не була, оскільки у разі вирахування ПДФО сума грошової компенсації становить 99852,92 грн (124 040,89 грн - 1,5% (1 860,61 грн) - 18% (22 327,36 грн) = 99852,92 грн).
Вказані обставини також підтверджуються листом від 03.06.2019 №350/118/1403/пс (а.с.23) згідно з яким відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що суми ПДФО не були утримані з грошової компенсації за речове майно в сумі 124 040,89 грн, а зазначена в довідці №218/218 сума ПДФО у розмірі 22 327,36 грн сплачена Військовою частиною НОМЕР_1 замість позивача і не була утримана з належної позивачу грошової компенсації.
З урахуванням наведеного, оскільки під час виплати грошової компенсації за неотримане речове майно з суми вказаної компенсації не утримувався податок на доходи фізичних осіб, то підстави для компенсації ОСОБА_1 суми ПДФО в розмірі 22 327,36 грн відсутні.
Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 22 327,36 грн ПДФО, оскільки вказана сума податку перерахована відповідачем замість ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача утриманих сум військового збору, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 16-1 Підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Згідно з положеннями статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Таким чином, сума грошової компенсації замість речового майна є об`єктом оподаткування військовим збором.
Відповідно до п.п.6.1-6.2 ст.6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Таким чином військовий збір - обов`язковий платіж, запроваджений тимчасово і з певною метою. Тобто, за своєю правовою природою вказаний збір відрізняється від податків.
В свою чергу Порядок №44 регулює виключно особливості виплати грошової компенсації утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.
Отже, положення Порядку №44 не поширюються на суми утриманого військового збору, тому підстави для компенсації ОСОБА_1 1 860,61 грн військового збору, утриманих з суми грошової компенсації замість речового майна відсутні.
Крім того, посилання суду на п.п. 165.1.10 п. 165.1 ст. 165 Податкового Кодексу України є необґрунтованими, оскільки вказана норма стосується грошового або майнового забезпечення військовослужбовців строкової служби, в той час як позивач звільнений з військової служби за контрактом.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.
Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 та стягнення грошових коштів в сумі 24 187,97грн, утриманих з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Постанова суду складена в повному обсязі  04 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Мацький Є.М.