Номер провадження: 22-ц/813/3657/20 
Номер справи місцевого суду: 494/670/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.03.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С., 
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович
третя особа - Березівський міжрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 травня 2019 року у складі судді Дєткова О.Я.,
встановив:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., третя особа - Березівський міжрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса від 04.10.2017, яким звернено стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що 04.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №9688 про стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором заборгованості в сумі 1473605,88 грн., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 15222,28 доларів США, за відсотками – 12838,73 доларів США, з комісії – 2165,80 доларів США, з пені – 24055,44 доларів США, по штрафам (фіксована частина) – 9,67 доларів США, по штрафам (відсоток від суми заборгованості) – 2714,11 доларів США та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. Стягнення здійснюється за період з 12.07.2007 по 02.08.2017. Цей виконавчий напис, про який позивач дізналася 21.03.2018 від начальника Березівського міжрайонного відділу ДВС Одеської області, набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років. У зв`язку з тим, що приватний нотаріус здійснив цей виконавчий напис незаконно, оскільки не врахував наявність спору між нею та банком, вважає його таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 03.05.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу. З наведеного переліку необхідних документів для одержання виконавчого напису вбачається відсутність документів, які можуть підтверджувати безспірність заборгованості боржника і встановлювати прострочення виконання зобов`язання, що фактично нівелює зміст безспірності заборгованості. Судом залишено поза увагою спеціальні строки позовної давності, передбачені ст. 258 ЦК України. Позовна давність строком в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тобто якщо позовна давність для задоволення вимог кредитора за зобов`язанням складає три роки, то відносно неустойки позовна давність складає один рік, з чого виходить, що при вчинені виконавчого напису нотаріус до суми, що підлягає стягненню, не може включати неустойку за період більший, ніж один рік, навіть якщо за основним зобов`язанням строк позовної давності складає три роки. Як вказано у виконавчому написі нотаріуса: «за період з 12.07.2007 по 02.08.2017», що не відповідає законодавству.
29.10.2019 АТ КБ «Приватбанк» надало суду відзив на скаргу, в якому просило відхилити її.
28.01.2020 Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. просив здійснити розгляд справи за його відсутності.
02.03.2020 від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів.
02.03.2020 апелянт також подав клопотання, в якому просив не приймати до уваги відзив банку на апеляційну скаргу, так як він не містить підпису уповноваженої особи, одночасно апелянт підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив суд розгляд справи здійснювати без його участі.
Враховуючи клопотання позивача та приватного нотаріуса про розгляд справи за їх відсутністю, а також наявність поштових повідомлень, які свідчать про те, що банк та третя особа, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак останні в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складений 13.03.2020.
Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір №ODBRGK01420299, за умовами якого банк надав позивачу кошти в розмірі 14000 доларів США на придбання нерухомості та 5100 доларів США на сплату страхових платежів, у порядку та на умовах, визначених договором на строк з 12.07.2007 по 09.07.2037.
В забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок з господарчими будівлями під АДРЕСА_1 , загальною площею 48,1 кв.м. та земельну ділянку за вказаною адресою загальною площею 458 кв.м.
Додатковою угодою до іпотечного договору від 22.03.2011 були внесені зміни до п.7.1 кредитного договору щодо сплати відсотків, період платежу, його щомісячний розмір, а також умови відповідальності за невиконання визначених умов. 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 16.04.2014 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними дій банку в підвищенні відсоткової ставки за кредитним договором, недійсними деяких умов кредитного договору та недійсної додатковї угоди до кредитного договору відмовлено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору в розмірі 19062,17 доларів США, яка утворилася станом на 26.07.2012, що за курсом НБУ від 26.07.2012 складає 152306,75 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок, загальною площею 48,10 кв.м., та земельну ділянку, шляхом продажу предмету іпотеки. 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.04.2015 вищевказане рішення Березівського районного суду Одеської області змінено й ухвалено нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін. 
09.08.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» направило досудову вимогу на адресу ОСОБА_1 , зазначену в кредитному договорі, про що свідчить відмітка поштового відділення зв`язку та реєстр відправки про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу.
Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 02.08.2017 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №ODBRGK01420299 становить 57006,03 доларів США, що за курсом 25,85 грн. НБУ від 02.08.2017 становить 1473605,88 грн. 
10.08.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту звернулося до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу із заявою та додатками до неї, вчинити виконавчий напис на копії кредитного договору від 12.07.2007 для стягнення боргу частинами за цим договором в сумі 57006,03 доларів США, що за курсом 25,85 грн. НБУ від 2.08.2017 становить 1473605,88 грн. Строк, за який проводить стягнення 3674 днів, а саме з 12.07.2007 по 02.08.2017.
Банком нотаріусу було надано документи, а саме: копію кредитного договору №ODBRGK01420299 12.07.2007, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», засвідчена стягувачем копія виписки з особового рахунку боржника; копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, розрахунковий документ про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.
04.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №9688 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору та розрахунку заборгованості за цим договором грошових коштів в сумі 57006,03 доларів США, що за курсом НБУ від 2.08.2017 складає 1473605,88 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15222,28 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 12838,73 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 2165,80 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 24055,44 доларів США; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 9,67 доларів США; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2714,11 доларів США. Період стягнення з 12.07.2007 по 02.08.2017.
ПАТ КБ «Приватбанк» направило до Березівського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчий напис для примусового стягнення.
06.02.2018 державним виконавцем Березівського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису №9688 від 04.10.2017, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис, не суперечить діючому законодавству, спір між позивачем і ПАТ КБ «Приватбанк» вже остаточно вирішено згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 02.04.2015, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед банком до теперішнього часу існує і трирічний строк з дня виникнення права вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», тобто з дня постановлення вказаного судового рішення, не сплинув.
Однак з вказаним висновком суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
       При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 1172 від 29 червня 1999 року (далі - Перелік документів).
       Згідно з пунктом 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору та засвідчена виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
       Відповідно до пункту 3.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України N 296/5 22 лютого 2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
       Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Всупереч викладеним вимогам мотивувальна частина рішення зводиться до цитування заперечень відповідача, а також пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» від 13 січня 1992 року, які жодним чином висновки суду не пояснюють та не обґрунтовують.
Приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №9688 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору та розрахунку заборгованості за цим договором грошових коштів в сумі 57006,03 доларів США, що за курсом НБУ від 02.08.2017 складає 1473605,88 грн.: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15222,28 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 12838,73 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 2165,80 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 24055,44 доларів США; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 9,67 доларів США; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2714,11 доларів США. Період стягнення з 12.07.2007 по 02.08.2017.
З наданого нотаріусу стягувачем розрахунку, вказана сума заборгованості за кредитним договором №ODBRGK01420299 від 12 липня 2007 року зазначена за період з 12.07.2007 по 02.08.2017, до розрахунку доданий кредитний договір, яким визначено про обов`язок здійснення щомісячного платежу в розмірі 153,14 доларів США.
Пункт 7.1 договору свідчить про те, що кредит наданий в розмірі 14000 доларів США на придбання нерухомості та 5100 доларів США на сплату страхових платежів.
В той же час розрахунок не відображає відомостей про укладання з ОСОБА_1 додаткової угоди, якою від 22.03.2011 до договору іпотеки, укладеного на виконання кредитного договору від 12.07.2007, фактично змінений порядок погашення боргу та істотні умови договору щодо суми заборгованості (а.с.18). 
Крім того, рішенням Березівського районного суду Одеської області від 16.04.2014, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.04.2015 в частині звернення стягнення на майно іпотекодавця, визначено, що звернення відбувається на погашення боргу станом на 26.07.2012 в розмірі 19092,17 доларів США, з яких – 15200,13 доларів США – за тілом кредиту (а.с.43).
При цьому сума заборгованості визначена, виходячи з розміру тіла кредиту 15200,13 доларів США (а.с.43), що при загальній сумі наданого кредиту 14000 доларів США та 5100 доларів США, виданого на строк до 2037 року свідчить про зміну строку зобов`язання, а тому вимоги про стягнення процентів за період з 12.07.2007 по 02.08.2017 та інших складових боргу не можна вважати безспірними. 
Крім того, статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
Оскільки умовами кредитного договору та додатковою угодою передбачено стягнення щомісячно платежів, а стягнення за написом здійснено з 12.07.2007, із вимогами кредитор звернувся в травні 2018 року, то з огляду і на таке не по всіх складових боргу вимоги можна вважати безспірними, що у разі залишення виконавчого напису в силі, позбавляє боржника права на захист.
Отже, нарахована банком заборгованість не є безспірною, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, а тому вимоги позивач про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими, підлягають задоволенню, що помилково не було з`ясоване судом першої інстанції.
Надаючи оцінку вимогам позивача щодо їх пред`явлення до нотаріуса, апеляційний суд виходить з наступного. 
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».
Частиною 1 ст. 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси) (ч.2 даної статті).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.
Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право.
Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.
Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі 519/77/18.
Отже, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович не є стороною правовідносин між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», які виникли між ними на підставі кредитного договору, тому він не може бути відповідачем разом з АТ КБ «Приватбанк».
Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А. А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити, вимоги позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню пред`явлені до АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду – скасуванню із ухваленням нового з мотивів та підстав, викладених вище.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 травня 2019 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 04 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №9688, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №ODBRGK01420299 від 12 липня 2007 року та розрахунку заборгованості грошових коштів в сумі 57006,03 доларів США, що за курсом НБУ від 02.08.2017 складає 1473605,88 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. за подачу позовної заяви та 1057 грн. за подачу апеляційної скарги.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 13.03.2020.

Головуючий:

Судді: