Справа № 991/3428/20
Провадження1-кс/991/3530/20

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу  ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб (прокурорів) Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відомостей про кримінальні правопорушення, 

установив:

28.04.2020 до Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_3 просить зобов`язати службову особу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, уповноважену на внесення відомостей до ЄРДР, протягом доби з моменту отримання відповідної ухвали суду внести до ЄРДР усі відомості, що мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, що викладені в її заяві про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України від 22.04.2020, зареєстрованій за вх. № 79454-20 від 27.04.2020.
Скарга обґрунтована тим, що 22.04.2020 ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (надалі - САП) заяву про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України, однак, всупереч положенням статті 214 КПК України, відомості викладені нею в заяві до ЄРДР не внесені. 
Вказане на думку ОСОБА_3 свідчить про бездіяльність уповноважених осіб САП, що стало підставою звернення до слідчого судді з даною скаргою.
Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, пославшись на карантин, просила скаргу розглянути за її відсутності. 
Спеціалізована антикорупційна прокуратура явку представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.
Відсутність представника САП не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, пр окурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
До Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України).
Таким чином, виходячи із аналізу вказаних норм, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вказане слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
У ході судового розгляду скарги встановлено, що 22.04.2020 засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 звернулася до САП із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України. 
Обґрунтовуючи заяву про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_3 зазначила, що суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 постановлено ухвалу від 16.09.2019 у справі № 757/21222/16-ц , якою замінено кредитора у зобов`язанні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції про визнання недійсними договорів поруки.
ОСОБА_3 вважає ухвалу суду від 16.09.2019 такою, що не відповідає обставинам справи, помилковою та протиправною, оскільки, вона не в повній мірі відповідає ст. 260 ЦПК України, а саме – у мотивувальній частині викладені висновки не є похідними з викладених мотивів, не викладено аргументів, наведених адвокатом ОСОБА_5 під час судового засідання, та містяться посилання на недостовірну інформацію.
У зв`язку з чим адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16.09.2019. 
За результатами розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винесена постанова від 11.02.2020, якою ухвалу суду від 16.09.2019 залишена без змін. Проте, як зазначила ОСОБА_3 в своїй заяві, постанова складена із грубим порушенням ст. 382 ЦПК України, а саме: відсутнє узагальнення доводів особи, яка подала скаргу, в мотивувальній частині відсутні доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, не викладені мотиви відхилення кожного аргументу ОСОБА_3 , викладені в апеляційній скарзі, відсутнє посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 подано касаційну скаргу, за результатом розгляду якої Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 постановив ухвалу від 30.03.2020 про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі ч. 4 ст. 394 ЦПК України.
На думку ОСОБА_3 ухвала від 30.03.2020 не містить мотивів відсутності підстав для відкриття касаційного провадження, без будь - якої аргументації чи прив`язки до норм закону.
Вказані обставини на думку ОСОБА_3 можуть свідчити, що винесення судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій судових рішень має ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а саме зловживання або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 та спричинило тяжкі наслідки у розумінні примітки 4 ст. 364 КК України.
Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 та надані нею матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 , Київським апеляційним судом у складі суддів апеляційної палати розгляду цивільних справ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Відомості, викладені ОСОБА_3 у заяві, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці зазначених у заяві обставин, та зводяться до незгоди із прийнятими судовими рішеннями, не зазначаючи у своїй заяві об`єктивних даних, що можуть свідчити про ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Разом з цим, слідчий суддя враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, вважаю за необхідне враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
З огляду на викладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення не містить відомостей, які б вказували на наявність у діях судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 , суддів апеляційної палати розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суддів Верховного Суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддями рішень при розгляді справи, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 55, 303 – 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя                                                                 ОСОБА_1