ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 700/608/19		
Провадження № 22-ц/821/531/20		
категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І. 
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.
секретаря: Анкудінова О. І. 
учасники справи: 
стягувач:  ОСОБА_1 ;
особа рішення якої оскаржується: Лисянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області – Колотила Сергія Вадимовича про визнання незаконною постанови, у складі судді: Яценко Г. М.,

в с т а н о в и в :

11 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищенаведеною скаргою.
Подана скарга мотивована тим, що відповідно до виконавчого листа у справі № 577/199/15-ц від 12 травня 2015 року, виданого Лисянським районним судом Черкаської області на підставі рішення від 24 жовтня 2014 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на її користь.
Постановою державного виконавця відділу ДВС Колотило С. В. від 19 жовтня 2015 року вище вказане виконавче провадження закінчено, на підставі заяви ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з погашенням боргу боржником.
Скаржницею дійсно було написано заяву про закриття виконавчого провадження, однак зі змісту даної заяви вбачається, що боржник лише погасив заборгованість за аліментами станом на 08 жовтня 2015 року. Про те, що скаржник просить закінчити виконавче провадження як «виконане», у заяві не вказано. Відтак, заявниця заперечує той факт, що боржник міг виконати у повному обсязі зобов`язання по сплаті аліментів на утримання двох дітей, коли дітям лише 12 та 4 роки.
У 2019 році ОСОБА_1 звернулася до Конотопського міськрайонного суду Сумської області за видачею судового наказу про стягнення аліментів, вважаючи, що має право на подачу вказаної заяви. Однак виявилося, що за наявності постанови про закінчення виконавчого провадження, її діти залишилися без утримання. Оскільки в заяві, копію якої вона отримала, було посилання на постанову про закінчення виконавчого провадження.
Скаржниця вважає протиправною постанову, винесену державним виконавцем ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області про закінчення виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 року за виконавчим листом у справі № 2/700/343/14 від 17 листопада 2014 року та просить скасувати її. 
За наведених обставин просила суд поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 року за виконавчим листом у справі № 2/700/343/14, що виданий 17 листопада 2014 року. 
Визнати протиправними винесення державним виконавцем ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 року за виконавчим листом у справі № 2/700/343/14, що виданий 17 листопада 2014 року, та скасувати вказану постанову.
Крім того, просила суд витребувати у ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області матеріали виконавчого провадження ВП № 45508239 для огляду в судовому засіданні, а також витребувати дані про перетин кордону України 09 – 11 жовтня 2015 року заявницею.
Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисянського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області – Колотила С. В. про визнання незаконною постанови відмовлено.
Не погоджуючись із наведеними висновками суду першої інстанції, та виклавши свої доводи в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просила суд скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року та постановити нову, якою поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 45508239від 19 жовтня 2015 року та визнати протиправним винесення державним виконавцем ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області вказаної постанови, скасувавши її.
Доводами апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого, за її переконанням, висновку про ненадання заявницею достатніх доказів поновлення строку звернення зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказане, зокрема, за її твердженням, спростовується датою постанови про закриття виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 року та листом прикордонної служби, де зазначено про виїзд заявниці за межі України 11 жовтня 2015 року. 
Крім того, до поданої скарги додано лист від 30 травня 2019 року, у якому ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області направив Бойко Т. М. повідомлення про винесення оскаржуваної постанови. Переконана, що за викладених обставин, є документально доведеним той факт, що про існування постанови державного виконавця заявниці стало відомо лише у червні 2019 року і менше ніж через 10 днів після цього нею було направлено вказану скаргу до суду. 
На ряду з викладеним, зазначила, що нею 08 жовтня 2015 року на адресу ВДВС Лисянського РУЮ подано заяву про закінчення виконавчого провадження, вважаючи, що борг по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2 станом на дату подання заяви, було погашено, при цьому, не вважаючи, що виконавчий лист повністю виконаний. Тому винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі зазначеної заяви вважає незаконним.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 447 ЦПК України, в редакції станом на час звернення зі скаргою, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 449 ЦПК України, в приведеній редакції, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Скаржниця (стягувач), звертаючись до суду зі скаргою, посилається на те, що лише 30 травня 2019 року з листа ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області їй стало відомо про існування постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 45508239. Відтак, на підтвердження дотримання строків подачі скарги про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження Бойко Т. М. разом зі скаргою подала до суду першої інстанції клопотання про поновлення строку на оскарження вказаної постанови та про витребування у ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області матеріалів виконавчого провадження ВП № 45508239 для огляду в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що скаржницею (стягувачем) не надано належних та допустимих доказів того, що пропущений нею строк для звернення зі скаргою, відповідно до норм п. 2 ст. 449 ЦПК України є пропущеним з поважних причин, та є підстави для його поновлення. 
Матеріалами справи встановлено, що постановою головного державного виконавця ВДВС Лисянського РУЮ від 18 листопада 2014 року на підставі заяви ОСОБА_3 , якою згідно рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 18 травня 2015 року змінено прізвище на « ОСОБА_4 », відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявниці аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2014 року і до повноліття дітей (а.с. 54). 
08 жовтня 2015 року ОСОБА_7 до ВДВС Лисянського РУЮ подано заяву з проханням закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. В якості підстави написання заяви вказаного змісту зазначено, що борг сплачено в повному обсязі, претензії до боржника відсутні, заява написана власноруч без будь-якого примусу (а.с. 55). 
Постановою державного виконавця ВДВС Лисянського РУЮ Колотила С. В. від 19 жовтня 2015 року виконавчий лист № 2/700/343/14, виданий 17 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2014 року і до повноліття дітей, закінчено, виходячи з положень п. 8 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови), яким, зокрема, передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Сторонам провадження роз`яснено порядок та строки оскарження постанови. 
Відповідно до змісту ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити і того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
З наявних матеріалів справи вбачається, що зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Лисянського ГТУЮ у Черкаській області, ОСОБА_1 звернулася до Лисянського районного суду Черкаської області згідно поштового штемпеля на конверті 11 червня 2019 року. У поданій скарзі просила поновити строк на оскарження постанови від 19 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки не отримувала та не могла отримувати постанову у період 9 – 11 жовтня 2015 року, у зв`язку з виїздом за межі України. Крім того, зазначила, що про закриття виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 року, вона дізналася з листа Лисянського відділу ДВС лише 30 травня 2019 року, не навівши при цьому обґрунтованих підстав тривалої відсутності інтересу до виконавчого провадження про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та результатами розгляду її заяви від 08 жовтня 2015 року, в якій викладено прохання про закінчення вищенаведеного виконавчого провадження. 
В якості доказів поважності пропуску строку на оскарження нею дій державного виконавця, що полягають у винесенні постанови про закриття вищенаведеного виконавчого провадження, ОСОБА_1 надала лист Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України № 184/Б-8673 від 20 червня 2019 року, де зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 липня 1984 року виїхала 11 жовтня 2015 року за межі України.
Крім того, ОСОБА_1 було додано до суду ксерокопію заяви про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами від 22 березня 2019 року ОСОБА_2 (колишнього чоловіка) в тексті якої зазначено, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Водночас, з тексту приведеної заяви вбачається і те, що 04.03.2019 Конотопським міськрайонним судом Сумської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.03.2019 (а.с. 6).
Зміст наведеної заяви свідчить про обізнаність ОСОБА_1 із закінченням спірного виконавчого провадження та повторним зверненням до суду щодо стягнення аліментів. 
На ряду з викладеним, врахуванню підлягає і те, що постановою Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа від 17 листопада 2014 року № 2/700/343/14 з виконання рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2014 року у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей (а.с. 66 – 68).
Даних щодо звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття дубліката виконавчого листа до виконання, як і прийняття з даного приводу відповідної постанови ДВС, яка в свою чергу, також може бути предметом оскарження, матеріали справи не містять.
Однією із основних засад цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до змісту якого саме особа, яка звертається зі скаргою до суду, повинна довести факт дотримання нею вимог закону щодо оскарження нею дій державного (приватного) виконавця в межах встановленого законом строку, а у разі оскарження поза межами передбаченого законом строку – довести наявність поважних причин, які перешкодили їй вчинити цю процесуальну дію, в передбачений законом строк.
Зазначені ОСОБА_1  підстави пропуску процесуального строку на оскарження судових рішень у конкретному випадку не можуть розглядатися як поважні.
За викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку на оскарження постанови від 19.10.2015 за виконавчим листом у справі № 2/700/343/14, оскільки на день звернення стягувача до суду зі скаргою сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.
Проте, прийшовши до висновку про відсутність підстав для поновлення строку на оскарження постанови від 19.10.2015, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 127, 450, 451 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про поновлення строку на подання скарги, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги.
Ухвала, у відповідності до ст. 258 ЦПК України, є видом судових рішень.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, приведені вимоги закону,колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в поновленні строку ОСОБА_1 на подання скарги на дії державного виконавця Лисянського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області – Колотила С. В. про визнання незаконною постанови та відповідно залишення вказаної скарги без розгляду. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2020 року скасувати.
Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку для подання скарги на дії державного виконавця Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області – Колотила Сергія Вадимовича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та її скасування.
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області – Колотила Сергія Вадимовича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та її скасування, залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Текст постанови складено 11 березня 2020 року.

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко 

Л. В. Нерушак