ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/1636/19 Головуючий в І інстанції: Берлімова Ю.Г.
Номер провадження: №22-ц/819/513/20 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Литвиненко В.О.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Діденка Володимира Євгеновича, діючого від імені  ОСОБА_1 , на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року, у складі судді Берлімової Ю.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та повернення приміщення магазину, 

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір № 18-1 оренди нежитлових приміщень, укладений 19 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , а також зобов`язати ФОП ОСОБА_2 повернути позивачу ОСОБА_1 будівлю магазину з підвалом, загальною площею 78,5 кв.м, розташовану на земельній ділянці, площею 68 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6522110100:01:087:0050. 

Позов обґрунтований наступним.
Йому (тобто позивачу) на праві власності належить зазначена будівля магазину з підвалом, що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . 
19 вересня 2018 року між ним та відповідачкою був укладений договір про оренду будівлі магазину. Строк дії договору – з 01.10.2018 року по 01.10.2019 року. Розмір орендної плати – 350 доларів США на місяць. 
В день підписання договору відбулась передача майна та відповідачка почала користуватися магазином. 
На протязі дії договору відповідачка свої зобов`язання щодо орендної плати не виконує без пояснення причини. 
12 березня 2019 року він направив відповідачці рекомендованим листом повідомлення про розірвання договору оренди з вимогою повернення магазину в строк 10 днів з дня отримання листа. Проте до цього часу будівлю магазину відповідачка йому не повернула. Натомість продовжує використовувати її в підприємницькій діяльності. 
На підставі викладеного, посилаючись зокрема на положення договору оренди та ст.ст.526, 530, 759, 762, 782 ЦК України, просить задовольнити позов.

У своєму відзиві адвокат Токарєва І.В., діюча від імені відповідачки, надала відзив на позов, в якому вказує на безпідставність позовних вимог, посилаючись на те, що укладений між сторонами договір оренди був достроково припинений 30 грудня 2018 року на підставі п.3 ст.10.5 Договору оренди, оскільки ОСОБА_1 уклав новий договір оренди, а відповідачка не заперечувала проти цього. Тобто, договір припинено достроково за згодою сторін, оскільки позивач уклав новий Договір оренди, а відповідачка не оскаржувала дії орендодавця до суду. 
При цьому вказала, що 30.12.2018 року до відповідачки прийшли представники ТОВ "Аскана ЛТД" й надали договір оренди нежитлових приміщень від 30.12.2018 року, укладений між ними та ОСОБА_1 на цей самий об`єкт разом з актом здачі-прийому приміщення, за яким ОСОБА_1 передав, а ТОВ "Аскана ЛТД" прийняли це приміщення. Відповідач намагався зв`язатися з ОСОБА_1 , але той не виходив на зв`язок. Тому на початку січня 2019 року відповідачка виїхала з орендованого приміщення. 
На даний час приміщенням користується ФОП ОСОБА_3 на підставі суборенди, укладеної із ТОВ "Аскана ЛТД", які й уклали 30 грудня 2018 року договір оренди із ОСОБА_1 .
Оскільки через передання без попередження і в порушення умов договору орендодавцем права оренди орендованим майном третій особі, що потягло за собою припинення 30.12.2018 року договору оренди, відповідачка не зобов`язана сплачувати орендну плату. 
Крім того, зазначила, що цей позов носить штучний характер, оскільки з наданої позивачем письмової відповіді на запит суду у справі № 653/588/19, а також з відкритих джерел, а саме сайту Судова влада вбачається, що адвокат Діденко В.Є. у справі № 653/588/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики діє від імені позивачки, а у цій справі він вже діє від імені позивача ОСОБА_1 .

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Діденко В.Є., діючий від імені  ОСОБА_1 , просить вказане рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказав, що судом не враховано того, що позивач ніколи не спілкувався з представниками ТОВ "Аскана ЛТД", жодних договорів оренди з вказаним підприємством та актів здачі-приймання майна він не підписував, магазин вказаному підприємству не передавав. Договір оренди, нібито укладений 30.12.2018 року між позивачем і ТОВ "Аскана ЛТД", вважає підробленим, з цього приводу за заявою позивача щодо підроблення договору оренди та акту приймання-передачі, копії яких надані відповідачкою, дані внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.358 КК України. При цьому зазначив, що укласти договір оренди від 19.09.2018 року позивачу запропонував ОСОБА_5 , який попросив, щоб договір було укладено з ФОП ОСОБА_2 , яку він називав мамою, оскільки вона мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, а він ( ОСОБА_5 ) такого статусу не мав. Позивач з цим погодився. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що договори оренди від 30.12.2018 року та суборенди від 01.03.2019 року суперечать положенням ст.ст.203, 228, 230 ЦК України, а також те, що відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), в такому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Крім того, суд не врахував і те, що єдиним доказом того, що відповідачка не використовує належне позивачу майно, є Акт здачі-приймання, складений стороною, яка передає майно (згідно п.7.5. Договору оренди від 19.09.2018 року), тобто відповідачкою, натомість такий Акт відсутній. Також, посилаючись на положення ст.ст.762 та 782 ЦК України, вважає, що має право вимагати розірвання договору оренди та повернення будівлі магазину. 

У відзиві адвокат Токарєва І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до договору № 18-1 оренди нежитлових приміщень від 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 (орендодавець) передав ОСОБА_2 (орендар) у строкове платне користування приміщення магазина з підвалом загальною площею 78.5кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно п.1.3 строк оренди за договором складає з 01 жовтня 2018 року до 01 жовтня 2019 року. Розмір плати за оренду визначається за згодою сторін та становить 350 доларів США на місяць (п.4.1).
Із п.1.4 вбачається, що орендодавець виступає власником приміщення та володіє ним на підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2008 року та Витягу з Державного реєстру правочинів №6820671 від 09 грудня 2008 року про право власності нерухомого майна.
Із п.2.1 договору вбачається, що орендодавець протягом трьох календарних днів, з дня набрання чинності договору передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З цього моменту починається обчислення строку оренди за цим договором.
Відповідно до п.7.1 у разі припинення даного договору орендар повертає орендоване майно орендодавцю. Орендоване майно повинно бути передане орендарем та прийняте орендодавцем за актом здачі-приймання протягом трьох днів (п.7.2).
Орендоване майно вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання (п.7.4).
Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає орендоване майно іншій стороні договору (п.7.5).
За ініціативою однієї із сторін договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках передбачених чинним законодавством (п.10.3).
Відповідно до п.10.5 чинність даного договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; руйнування орендованого майна; достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду (а.с.5-8).

Згідно акту здачі-прийому від 19.09.2018 року до вказаного договору вбачається, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування вказане у договорі приміщення магазина. У вказаному акті здачі прийому відсутній підпис орендаря  ОСОБА_2  (а.с.9).
Із листа ФОП ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 від 11.03.2019 року вбачається, що у зв`язку з відмовою внесення орендної плати за користування вищевказаним у договорі приміщенням магазину, позивач вимагав в строк 10 днів з дня отримання вказаного листа повернути орендоване майно згідно акту приймання-передачі та сплатити заборгованість по орендній платі. Також вимагав провести звірку взаєморозрахунків по реалізації побутової техніки переданої згідно акту приймання-передачі від 19.10.2018 року та здійснити повернення не реалізованого майна та грошей отриманих від його реалізації (а.с.12).

В матеріалах справи також наявна копія договору оренди нежитлових приміщень № 18-1 від 30 грудня 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 (орендодавець) передав ТОВ “Аскана ЛТД” (орендар) у строкове платне користування вказане спірне майно, а саме приміщення магазина з підвалом загальною площею 78.5кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно п.1.3 строк оренди за договором складає з 30 грудня 2018 року до 30 листопада 2021 року.
За п.6.2.5. вказаного договору орендар має право без додаткових узгоджень передавати орендоване майно в суборенду (а.с.34-35).

Згідно акту здачі-прийому від 30.12.2018 року до вказаного договору вбачається, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування вказане у договорі приміщення магазина, що підтверджується підписами та печатками сторін (а.с.36).

Із копії договору суборенди нежитлових приміщень від 01 березня 2019 року вбачається, що ТОВ “Аскана ЛТД” (суборендодавець) відповіднодоговору оренди нежитлових приміщень № 18-1 від 30 грудня 2018 року передає в суборенду, а ФОП ОСОБА_3 (орендар) приймає у строкове платне користування приміщення магазина з підвалом загальною площею 78.5кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно п.1.3 строк оренди за договором складає з 01 березня 2019 року до 31 грудня 2019 року (а.с.37-38). 
Згідно акту здачі прийому від 01.03.2019 року до вказаного договору вбачається, що суборендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування вказане у договорі приміщення магазина, що підтверджується підписами та печатками сторін (а.с.39).
Відповідно до запиту адвоката відповідача від 31.10.2019 року вбачається, що вона просила директора ТОВ “Аскана ЛТД” надати оригінал договору № 18-1 оренди нежитлових приміщень від 30 грудня 2018 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ “Аскана ЛТД” та акт здачі-прийому до вказаного договору (а.с.74). Проте відповіді на запит матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у справі встановлений факт дострокового припинення договірних відносин між сторонами на підставі пп.3 п.10.5 договору оренди від 19 вересня 2018 року, а також фактичного користування спірним магазином третьою особою (ФОП ОСОБА_3 ) на підставі договору суборенди від 01.03.2019 року, оригінал якого було досліджено в судовому засіданні, та акту здачі-прийому приміщення від 01.03.2019 року, за якими ФОП ОСОБА_3 прийняла передане їй від ТОВ "Аскана ЛТД" приміщення магазину. Також суд виходив з того, що є недоведеними посилання сторони позивача на те, що договір оренди між ОСОБА_1 та ТОВ "Аскана ЛТД" є підробленим.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі ст.793 ЦК України:
--- договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч.1);
--- договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років (ч.2).

       У цій справі договір оренди нежитлових приміщень від 19.09.2018 року був укладений між сторонами у простій письмовій формі на строк 1 рік. Договір оренди нежитлових приміщень від 30.12.2018 року, на який посилається відповідачка, був укладений між його сторонами на строк з 30.12.2018 року до 30.11.2021 року, тобто на строк менше 3 років. Договір суборенди від 01.03.2019 року, на який також посилається відповідачка, був укладений між його сторонами на строк з 01.03.2018 року до 31.12.2019 року.

Тобто, форма вказаних договорів (проста письмова форма) відповідає вимогам закону.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

Відповідно до ч.1 ст.530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.759 вказаного Кодексу за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За положеннями ст.762 ЦК України:
--- за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч.1);
--- плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч.2);
--- договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч.3);
--- наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася (ч.4);
--- плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5).
Відповідно до ст.782 вказаного Кодексу:
--- наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд (ч.1);
--- у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч.2).

       За положеннями ч.1 ст.783 ЦК України:
--- наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:
1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;
2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;
3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;
4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача. 

Згідно ст.651 ЦК України:
--- зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1);
--- договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2);
--- у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3).

       Як зазначалось, відповідно до п.10.5 договору оренди від 19 вересня 2018 року його чинність припиняється внаслідок, зокрема, достроково за згодою сторін. Вказане відповідає ч.1 ст.651 ЦК України.

Підставою для задоволення позову позивач вважає ту обставину, що договір оренди нежитлових приміщень від 30.12.2018 року, укладений між позивачем як орендодавцем і орендарем ТОВ "Аскана ЛТД", є підробленим, оскільки позивачем не підписувався.

Однак, позивачем не взято до уваги положення ст.204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відомостей щодо звернення позивача з вимогами про визнання недійсним вказаного договору, який є оспорюваним, матеріали справи не містять. 

Такий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 667/3028/15-ц. 

Відповідно позивачем не доведено недійсність Акту здачі-прийому від 30.12.2018 року до Договору оренди нежитлових приміщень №18-1 від 30.12.2018 року, Договору суборенди нежитлових приміщень від 01.03.2019 року, укладеного між суборендодавцем ТОВ "Аскана ЛТД" та орендарем ФОП ОСОБА_3 та складеного на його підставі Акту здачі-прийому від 01.03.2019 року. 

Отже, наявність вказаних договорів оренди від 30.12.2018 року та суборенди нежитлових приміщень від 01.03.2019 року, а також погодження з ними відповідачки як орендаря вказаного нерухомого майна за попереднім договором оренди від 19 вересня 2018 року свідчить про згоду сторін, відповідно до його п.10.5, на дострокове розірвання Договору оренди № 18-1 нежитлових приміщень від 19.09.2018 року, а отже і про факт його дострокового розірвання.

Позиція позивача є суперечливою, він посилається на ст.ст.759, 782 ЦК України, що регулюють питання договору найму та відмови від нього, вважаючи, що договір оренди від 19 вересня 2018 року є чинним і просить розірвати його; одночасно він у своїй апеляційній скарзі посилається на положення ст.ст.203, 228, 230 ЦК України, а також ч.2 ст.215 ЦК України. 

Таким чином, встановивши факт дострокового припинення договірних відносин між сторонами на підставі пп.3 п.10.5 договору оренди від 19 вересня 2018 року, а також фактичного користування спірним магазином третьою особою (ФОП ОСОБА_3 ), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. 

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та є такими, що висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання на те, що скаржник жодних договорів оренди з ТОВ "Аскана ЛТД" не укладав, що договори оренди від 30.12.2018 року та суборенди від 01.03.2019 року суперечать положенням ст.ст.203, 228, 230 ЦК України, а також посилання на те, що відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як зазначалось, вони суперечать положенням ст.204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також слід відхилити й посилання скаржника на відсутність Акту здачі-приймання, складеного стороною, яка передає майно, тобто відповідачкою, оскільки це само по собі не впливає на правильність прийнятого рішення. У справі встановлено, що на початку січня 2019 року відповідачка виїхала з орендованого приміщення, звільнивши його для ТОВ "Аскана ЛТД" на підставі договір оренди нежитлових приміщень від 30.12.2018 року та акту здачі-прийому приміщення, за яким ОСОБА_1 передав, а ТОВ "Аскана ЛТД" прийняли це приміщення. Крім того, підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на наявність у нього права вимагати розірвання договору оренди та повернення будівлі магазину, оскільки, як вже зазначалось, судом встановлено факт дострокового розірвання вказаного договору оренди від 19 вересня 2018 року та вибуття предмету оренди з володіння відповідачки.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін. 

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Діденка Володимира Євгеновича, діючого від імені  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

Дата складення повного тексту постанови – 30 квітня 2020 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _                         В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.В. Кутурланова
        
                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська