ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5358/20 Справа № 171/2104/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року, ухваленого суддею Семеновою Н.М. в м.Апостолове, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що банк на підставі договору б/н від 06.09.2010 року надав відповідачу кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Разом з тим відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 30.09.2019 року становить 129864,24 грн., яка складається з наступного: 3853,71 грн. - заборгованість за кредитом, 126010,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 122101,26 грн., яка складається з наступного: 3853,71 грн.- заборгованість за кредитом; 118247,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.09.2010 року по 31.05.2019 року та судові витрати.
Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором № б/н від 06.09.2010 року на загальну суму 3914,33 грн., де заборгованість за кредитом - 3853,71 грн., та судовий збір в сумі 60,62 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Позивач АТ КБ «Приватбанк, не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його часткове скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки.
При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту та неустойки, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом -2,5% на місяць, про, що зазначено у довідці від 25.07.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, підписаній відповідачем особисто.
Також, позивач зазначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитом визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку використання кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Скаржник, посилаючись на пункти Умов та правил надання банківських послуг (п.1.1.3.2.3; 1.1.3.1.9; 1.1.2.3.;1.1.2.4) вказує на те, що оскільки відповідач не зверталася до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжувала робити зняття та погашення коштів, остання прийняла нові Тарифи та погодилася з їх зміною, у зв`язку із чим суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.
Окрім того, позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.
Судом встановлено, що 06.09.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2019 року становить 129864,24 грн., яка складається з наступного:3853,71 грн. - заборгованість за кредитом, 126010,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, але позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 122 101,26 грн., яка складається з наступного: 3853,71 грн.- заборгованість за кредитом; 118 247,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.09.2010 року по 31.05.2019 року та судові витрати.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3853,71 грн. 
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні зазначеного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 
Проте колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Так, в матеріалах справи наявна, надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка особисто підписана відповідачем 25.07.2011року та в якій, зокрема зазначені відсотки за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць та інші складові, такі, як стягнення пені та штрафів, про стягнення, яких позивач не просить (а.с.8).
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.
Наведена вище довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка підписана позичальником, відповідачем по справі, підтверджує її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши цю довідку, відповідач особисто ознайомилась з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору, зокрема в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.
У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також і іншу складову договору, а саме:заборгованість за відсоткам за користуванням кредитом в сумі 118 247,55 грн.
Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, що умовами укладеного договору не передбачено відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Даний висновок суду суперечить наявній в матеріалах справи довідці про умови кредитування, яка підписана позичальником та містить узгоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитним коштами з базовою ставкою за кредитом 2,5% на місяць (а.с.8).
Також, в довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти "Універсальна" 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем міститься відомості про погодження сторонами розміру неустойки за порушення кредитного зобов`язання про стягнення, яких позивач не просить (а.с.8). 
Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам, проте повністю із ним погодитися не можна. 
Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, цей розрахунок позивачем проведено за збільшеною відсотковою ставкою, починаючи з 01 вересня 2014 року по 34,80%, а з 01 квітня 2015 року по 43,20% на місяць (а.с.6), проте матеріали справи не містять відомостей про погодження між сторонами збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, тому колегія суддів не вважає за можливе його застосувати.
Тобто до розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами підлягає застосуванню фіксована відсоткова ставка 2,5% на місяць, яка визначена у довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти "Універсальна" 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем ОСОБА_1 
Представником позивача Бродько А.І. надано до суду апеляційної інстанції розрахунок боргу за відсотками відповідно до умов підписаного договору і строку дії карти (01 /17 ) з фіксованою відсотковою ставкою 2,5% на місяць , відповідно, якому, борг відповідача за відсотками на день закінчення строку дії карти становить 2 160,17 грн.
Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем новий розрахунок заборгованості відповідача за відсотками, зроблений позивачем з урахуванням фіксованої відсоткової ставки 2,5% на місяць, повністю погоджується з ним і вважає, що стягненню з відповідача на користь банка підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, яка станом, на строк закінчення дії картки (01/17) становить, визначену у розрахунку суму боргу- 2 160,17 грн.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до переконання, що рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній частині та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками користування кредитними коштами, станом на останній день закінчення строку дії кредитної картки 31 січня 2017 року в сумі 2 160,17 грн.
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги 2881,50 грн., а всього сплачено 4802,50 грн. (а.с.1,82).
У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, в загальному розмірі з урахуванням стягнутого судом першої інстанції тіла кредиту 6013,88грн. (3853,71грн.+ 2160,17грн.), тому з ОСОБА_1 на користь позивача за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 236,54 грн., відповідно розрахунку (6013,88грн.х4802,50грн./122101,26 грн.).
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 3853,71 грн. - не оскаржується.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року в частині відмови Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Стягнути  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.09.2010 року станом на 31.01.2017 року по відсоткам в сумі 2160,17грн.
Змінити рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р № НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 236,54 грн. за розгяд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.

Головуючий:
Судді: