Ухвала
Іменем України
 
06 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/3141/15-ц
провадження № 61-5104ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у складі колегії суддів Тичкової О. Ю., Котелевець А. В., Піддубного Р. М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс», про стягнення заборгованості за договором поруки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», Банк) звернулося до суду з позовом  ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс» (далі - ТОВ «Антекс»), про стягнення заборгованості за договором поруки.
 
Позов мотивовано тим, що 16 травня 2012 року між позивачем та ТОВ «Антекс» укладений кредитний договір № 04-84 з додатковим угодами до нього: від 
30 травня 2012 року № 1, від 05 листопада 2012 року № 2, від 06 листопада 
2012 року № 3, від 17 грудня 2012 року № 4, від 15 січня 2013 № 5, від 15 лютого 2013 року № 6, від 11 липня 2013 року № 7, від 11 грудня 2013 року № 8, від 
19 грудня 2013 року № 9, від 30 травня 2014 № 10, за умовами якого ПАТ «ПУМБ» зобов`язалося надати ТОВ «Антекс» кредит у розмірі 570 604,19 грн, а позичальник зобов`язувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредитні кошти частинами в розмірах, у порядку та в строки, визначені кредитним договором. 
 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту 
30 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір поруки 
№ 10-303, за умовами якого ОСОБА_1 поручився перед ПАТ «ПУМБ» за виконання ТОВ «Антекс» зобов`язань, передбачених договором кредиту. 
 
Посилаючись на те, що ТОВ «Антекс» належно не виконує умови кредитного договору у зв`язку з чим, станом на 19 січня 2015 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 594 940,89 грн, з яких: 526 604,19 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36 793,17 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 25 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року; 31 543,53 грн - пеня за порушення боргових зобов`язань за період з 26 вересня 2014 року по 
19 січня 2015 року, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором поруки від 30 травня 2014 року № 10-303 від у розмірі 594 940,89 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 594 940,89 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник ТОВ «Антекс» не виконує зобов`язання за договором кредиту від 16 травня 2012 року № 04-84, 
а тому з ОСОБА_1 , як поручителя ТОВ «Антекс» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 594 940,89 грн.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за договором кредиту у розмірі 535 868,67 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 526 604,19 грн, заборгованість за процентами - 8 682,03 грн, пеня - 582,18 грн. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , як поручителя ТОВ «Антекс», заборгованості за тілом кредиту та сплатою процентів за користування кредитними коштами, проте помилково визначив розмір процентів в сумі 36 793,17 грн, оскільки у вимозі ПАТ «ПУМБ» від 24 жовтня 
2014 року про стягнення заборгованості, проценти визначені у розмірі 
8 682,03 грн. Крім того, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу за відсутності відповідача який належним чином не був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 у якій він просив скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2018 року у справі 
№ 755/7704/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 404/3219/16-ц, 
від 04 грудня 2019 року № 404/3219/16-ц, та у порушення норм процесуального права не надав належної правової оцінки доводам заявника про не надання позивачем банківських виписок та меморіальних ордерів про списання коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитом, за період з 15 вересня 
2015 року по 24 вересня 2015 року, та не врахував, що у зазначений період позивач здійснив списання коштів з рахунку ТОВ «Антекс» у розмірі 55,97 грн, у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту. 
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частинипершої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
 
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, 16 травня 2012 року між позивачем та ТОВ «Антекс» укладений кредитний договір № 04-84 з додатковим угодами до нього: від 30 травня 2012 року № 1, від 05 листопада 2012 року № 2, від 
06 листопада 2012 року № 3, від 17 грудня 2012 року № 4, від 15 січня 2013 № 5, від 15 лютого 2013 року № 6, від 11 липня 2013 року № 7, від 11 грудня 2013 року № 8, від 19 грудня 2013 року № 9, від 30 травня 2014 № 10, за умовами якого ПАТ «ПУМБ» зобов`язалося надати ТОВ «Антекс» кредит у розмірі 570 604,19 грн, а позичальник зобов`язувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредитні кошти частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.
 
ПАТ «ПУМБ» виконало взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами від 16 травня 2012 року № 1011162584, від 18 травня 2012 № 1011165542, від 18 травня 
2012 року № 1011164886, від 21 травня 2012 року № 1011167396.
 
30 травня 2014 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 10-303, за умовами якого відповідач зобов`язався відповідати перед банком за виконання ТОВ «Антекс» зобов`язань за договором кредиту.
 
Згідно з наданим ПАТ «ПУМБ» розрахунком останнє автоматичне списання коштів на погашення заборгованості за тілом кредиту за договором кредиту відбулося 29 вересня 2014 року у сумі 6 000,00 грн та 06 червня 2014 року на суму 2 000,00 грн. Зазначені суми були менші за обумовлені договором кредиту щомісячні платежі за основною сумою заборгованості.
 
Остання сплата процентів за користування кредитними коштами відбулася 29 жовтня 2014 на суму 528,64 грн та 11 листопада 2014 року на суму 
763,47 грн, у меншому за встановлений договором кредиту розмірі.
 
24 жовтня 2014 року позивач направив ТОВ «Антекс» повідомлення про дострокове повернення кредиту № КНА-61/533, у зв`язку з порушенням зобов`язань, з вимогою протягом трьох банківських днів з дня отримання повідомлення достроково сплатити заборгованість за тілом кредиту в розмірі 526 604,19 грн, заборгованість за процентами в розмірі 8 682,03 грн та пеню за порушення грошового зобов`язання, яке ТОВ «Антекс» отримало 30 жовтня 
2014 року, що підтверджується копією зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
За умовами договору кредиту сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на фактичну суму на весь строк кредитування - до 16 травня 2015 року включно.
 
У межах строку кредитування, тобто до 16 травня 2015 року 
ТОВ «Антекс» зобов`язувалося, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами не пізніше одного банківського дня після двадцять четвертого числа кожного місяця. 
 
Починаючи з 17 травня 2015 року, ТОВ «Антекс» зобов`язане було незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за Договором кредиту, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
 
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
ПАТ «ПУМБ» пред`явило вимогу до боржника 24 жовтня 2014 року, а тому з цього часу в нього припинилось право нараховувати передбачені договором кредиту проценти.
 
Зазначене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 
№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
 
20 листопада 2014 року ПАТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1, вимогу 
№ КНА-61/574 про виконання ним обов`язків як поручителя, яку він отримав 
27 листопада 2014 року.
 
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції дослідив надані позивачем на підтвердження розміру заборгованості ТОВ «Антекс» за кредитним договором докази, перевірив строк дії договору поруки та дотримання позивачем вимог закону щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, урахувавши при цьому висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 
28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (14-10цс18) у подібних правовідносинах.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, від 05 вересня 
2018 року у справі № 404/3219/16-ц, від 04 грудня 2019 року № 404/3219/16-ц є безпідставними, оскільки наведені як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, постанови Верховного Суду, ухвалені за інших встановлених судами фактичних обставин справи або взагалі у справах з іншим предметом спору. 
 
Таким чином, доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обгрунтовано спростував. Переглядаючи законність та обгрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив судове рішення з урахуванням висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 
2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс», про стягнення заборгованості за договором поруки, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак