Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 431/6414/19
Провадження № 22-ц/810/212/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Гаврилюк В.К.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення
Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року, постановлене у складі судді Пелиха О.О., в залі судових засідань Старобільського районного суду Луганської області у м. Старобільськ
у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний С.М. про визнання правочину недійсним, в якому просила суд визнати договір дарування 1/5 частки нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.09.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.Н., зареєстрований в реєстрі за № 1974 – недійсним; скасувати державну реєстрацію прав - номер запису про право власності: 33317590, зареєстрований 20.09.2019 року о 14:22:52 приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.Н. на підставі договору дарування частки нежитлової будівлі, серія та номер: 1974, виданого 20.09.2019 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.Н.; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь всі понесені судові витрати.
В обґрунтування позову посилалась на те, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа у якій вона ставить питання про відшкодування витрат на управління та збереження спільного майна, позбавлення права власності на 2/5 приміщення з нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з метою ліквідування порушення її прав, опосередкованого довготривалим та систематичним ігноруванням відповідачами обов`язків співвласника.
Відповідач ОСОБА_2 діючи недобросовісно та зловживаючи правами 20.09.2019 року укладає договір дарування, який порушує її майнові інтереси і направлений на недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_2 ; в порушення вимог ст. 202, 203, 215 ЦК України укладаючи договір дарування частки нежитлової будівлі від 20.09.2019 року № 1974, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.
Вважала, що дії відповідачів по укладенню договору дарування частки нежитлової будівлі від 20.09.2019 року № 1974 зумовлені не настанням правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину, а передбаченням дарувальником ОСОБА_2 негативних наслідків у випадку стягнення з неї боргу шляхом звернення стягнення на це майно та спрямовані на перешкоджання застосування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як до недобросовісних співвласників, вимог ст. 365 ЦК України. 
Також зазначила, що недобросовісність відповідачі демонструють, надаючи нотаріусу, який посвідчував договір дарування спірної частки, та суду суперечливу інформацію, а саме, що об`єкт, який є предметом договору, на момент його укладання в спорі не перебуває і що прав щодо нього у третіх осіб не має; ні дарувальник, ні обдарована фактично не користуються майном, яке є об`єктом договору від 20.09.2019 року; ключів від приміщення не мають, що свідчить про відсутність настання реальних правових наслідків, обумовленим укладенням договору дарування. 
Вважає, що сторони не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, дії сторін направлені на фіктивний перехід права власності на спірне приміщення, чим порушуються її майнові права, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович про визнання правочину недійсним відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 не мала наміру на укладання оспорюваного правочину, суд вважає її твердження про недійсність договору дарування безпідставними.

Не погодившись з вказаним рішенням  ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18.02.2020 року у справі № 431/6414/19 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 203, 215, 234 Цивільного кодексу України. Здійснення ОСОБА_2 майнових дій по відчуженню своєї частки у праві спірної спільної власності є введення в оману кредиторів (позивачів в цивільній справі № 431/4288/19) шляхом виведення своїх активів з метою їх збереження за заінтересованою особою - ОСОБА_3 від звернення стягнення за наявними грошовими зобов`язаннями, створення видимості належної юридичної форми відчуження майна. 

ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  та третя особа ОСОБА_5  в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представники проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування, укладеного 20.09.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.Н., зареєстрованого в реєстрі за № 1974 ОСОБА_2 , як дарувальник передала безоплатно ОСОБА_3 , як обдарованій 1/5 частки нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2019 ухвалою судді Старобільського районного суду Луганської області було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування витрат на управління, управління та збереження спільного майна, позбавлення права власності на 2/5 приміщення з нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, 09.12.2019 року судом першої інстанції відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_8 , до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. 

Частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частина 1 ст. 203 ЦК України регламентує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.
Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.
Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже, оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять наданих позивачем доказів вчинення фіктивного правочину з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки реєстрація права власності на частину спірної нежитлової будівлі за ОСОБА_3 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Також, на момент укладення оскаржуваного правочину ОСОБА_2 була власником 1/5 частини будинку і мала право розпоряджатися цією частиною на власний розсуд. 

Спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Питання щодо судових витрат вирішено судом першої інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.

Головуючий 

Судді: