УХВАЛА
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
справа №607/16163/19
провадження № 61-6882ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя (далі: Університет) на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2019 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя про визнання права користування та зобов`язання зареєструвати місце проживання,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
03 квітня 2020 року Університет подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2019 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 березня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
 
Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.
 
Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.
 
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).
 
Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Так скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц, водночас відсутній правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування норм права у правовідносинах, які стосуються визнання права користування на умовах найму кімнатою в гуртожитку державної форми власності, який перебуває у повному господарському віданні закладу вищої освіти.
 
Суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими
 
За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
 
Зазначаючи підстави для касаційного оскарження, скаржнику необхідно чітко та систематизовано зазначати підстави касаційного оскарження та обґрунтування кожної з них, зокрема, оскаржуючи судові рішення на підставі пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України необхідно додатково зазначати правовий висновок, викладений Верховним Судом в аналогічній справі, та зазначити, в чому полягає невідповідність оскаржуваних судових рішень вказаній постанові. Посилаючись на відсутність правового висновку Верховного Суду з того чи іншого питання скаржнику необхідно додатково вказувати, які норми матеріального права на його думку доцільно було застосувати судам при вирішенні даної справи. 
 
Розгорнуте, детальне обґрунтування кожної з підстав касаційного оскарження необхідне для зазначення в ухвалі про відкриття провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги Верховним Судом. Однак, такі вимоги виконані скаржником не в повному обсязі.
 
Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).
 
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду.
 
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя (далі: Університет) на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2019 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 березня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              А. А. Калараш