Номер провадження: 33/813/183/20
Номер справи місцевого суду: 523/10398/19 
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання – Лопотан В.І.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеса, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 гривень), із стягненням судового збору у розмірі 384,20грн.
Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 - повернуто за належністю. 
Відповідно до наданих до суду матеріалів справи, 13.06.2019р., приблизно о 15:20год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MAZDA», держномер НОМЕР_1 , по вул. Миколаївська дорога, 307-Б в м.Одесі, не врахувала дорожню обстановку та не вибрала безпечну дистанцію, в результаті чого допустила зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ», держномер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення ОСОБА_2 вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Не погодившись з зазначеною постановою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій також просила суд поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення. Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року скасувати та провадження у справі за фактом вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити за відсутністю в її діяї складу адміністративного правопорушення. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_2 О.В., а відомостей про отримання нею оскаржуваної постанови суду, у матеріалах справі немає.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.
Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №132887 від 21.06.2019р., згідно якого ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с. 1);
- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.06.2019р., згідно якої розташування транспортних засобів свідчить про ту обставину, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху (а.с.3);
- поясненнями ОСОБА_1 від 13.06.2019р., згідно яких остання вказала, що будь-які пояснення надаватиме в судовому засіданні, з порушенням нею вимог ст.124 КУпАП, часом пригоди та схемою ДТП не погодилася (а.с.4);
- поясненнями ОСОБА_3 від 13.06.2019р., згідно яких він пояснив про обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення (а.с. 5).
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не перевірені обставини вчинення ДТП та дані, які мають значення для вирішення справи, зокрема , зовсім не надано належної оцінки поясненням, які нею були надані , не допитані свідки та не встановлено час ДТП.
Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, надані ОСОБА_1 пояснення, знайшли своє спростування іншими, наявними в матеріалах справи письмовими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №132887 від 21.06.2019р., схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.06.2019р., рапортом інспектора взводу 2 роти 4 батальйону 1 УПП в Одеській області лейтенанта поліції Іванова М.П. та поясненнями самої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 13.06.2019р.
Вказаним доказам суд не вбачав підстав не довіряти, оскільки визнав їх такими, що узгоджуються між собою і такими, які є достатніми для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Разом з тим, під час апеляційного перегляду справи, 28.01.2020 року апеляційний суд дійшов висновку про те, що з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин у даній справі, необхідно допитати у якості свідка інспектора взводу №2 роти №4 батальйону №1 УПП в Одеській області лейтенанта поліції – Іванова М.П., який склав схему місця ДТП.
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 10:00 годину 11.02.2020 року інспектор взводу №2 роти №4 батальйону №1 УПП в Одеській області лейтенант поліції – Іванов М.П. - не з`явився, однак 10.02.2020 року на електрону адресу суду надійшла від нього заява, у якій він зазначив, що з`явитися у судове засідання він не зможе, оскільки він знаходиться у щорічній відпустці з 03.02.2020 року строком на 30 днів та в період відпустки виїхав з м.Одеси (а.с. 57). 
Повторний виклик інспектора взводу №2 роти №4 батальйону №1 УПП в Одеській області лейтенанта поліції – Іванова М.П., в якості свідка був інспектору направлений на 24.03.2020 року.
Однак, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин через спалах у світі короновірусу COVID-19 (https://bit.ly/38FbPmt).
Відповідно до рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року, відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, Одеський апеляційний суд тимчасово, з 17 березня до 03 квітня 2020 року, зупинив розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та вільних слухачів, припинив їх пропуск до залів судових засідань, також призупинено проведення масових заходів, не пов`язаних із процесуальною діяльністю, зокрема, особистий прийом громадян, конкурси, екскурсії, круглі столи, семінари тощо.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що учасники процесу повідомлені про розгляд справи, заяв про відкладення розгляду справи від них не надійшло та з метою недопущення затягування судового розгляду справи із врахуванням того, що матеріали справи мають достатньо доказів на підтвердження вини   ОСОБА_1  апеляційна скарга була розглянута судом. 
При цьому, 24.03.2020 року на адресу суду він ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшли заяви про залучення доказів по справі, а саме фотознімків місця ДТП, як сталася 13.06.2019 року.
Так, з фотографій місця ДТП (що підтверджується також схемою ДТП, яка підписана учасниками дорожньо-транспортної пригоди) вбачається, що  ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MAZDA», держномер НОМЕР_1 , по вул. Миколаївська дорога, 307-Б в м.Одесі, не врахувала дорожню обстановку та не вибрала безпечну дистанцію, в результаті чого допустила зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ», держномер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушила вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 також зазначає, що вона не згодна із часом ДТП, оскільки Миколаївська дорога має смугу з реверсним рухом, а в час с 14 до 15 години, рух по цій полосі заборонено. При цьому зіткнення автомобілів відбулося близько 14.55 годин, однак у зв`язку з виникненням конфліктної ситуації, патрульна поліція була викликана лише в 15.20.
Разом з тим, як вбачається з наданих до апеляційного суду самою ОСОБА_1 копій фотознімків дорожніх знаків, на яких видно час роботи реверсної смуги, а саме, табличка 7.4.4 "Час дії" вказує час доби, протягом якого діє знак. Однак згідно фотознімків час протягом якого діє знак по реверсивній полосі становить з 15.- до 21.00 , а не з 14.00 до 15.00 як зазначає апелянт. 
Твердження апелянта про порушення принципу повноти та об`єктивності, а також порушення вимог п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року за№14, є безпідставними, оскільки розгляд справи відкладався саме у зв`язку із поданням ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи (а.с. 25).
   Окрім того, ОСОБА_1 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, скористалася своїм правом на апеляційне оскарження, де їй надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП щодо дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.
  Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що в її діях не вбачається сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним. 
Будь-які інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати її причетність до вказаного правопорушення, суду не надано.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі наведеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеса, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра