КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  №355/1214/16-ц
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/4995/2020                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:             
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                               при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року (суддя Литвиненко О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
                                                                            
встановила:
 
у жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого 5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., зареєстрованого в реєстрі за № 556, таким, що не підлягає виконанню, та просив стягнути судові витрати.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 15 січня 2014 року уклав з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір № р.20.179.71541. З вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 26 травня 2016р. йому стало відомо, що 30 вересня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» був укладений договір факторингу № 30/09-1.
Позивач стверджував, що вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань та додаток до неї - повідомлення, не відповідають законодавству України, оскільки в повідомленні ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» зазначені реквізити для сплати боргу, в яких одержувачем платежу є ПАТ «Ідея Банк», а нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не перевірено факту безспірності заборгованості, так як у довідках-розрахунках зазначені різні суми боргу: станом на 26 травня 2016 року - 65 179грн 42коп., а станом на 30 вересня 2015 року - 65 180грн 07коп.
Також позивач посилався на те, що нотаріусом на його адресу не було направлено письмової вимоги про усунення порушень.
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року позов задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., зареєстрований в реєстрі за № 556, таким, що не підлягає виконанню, та вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року апеляційну 

скаргу ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» залишено без задоволення, рішення Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23 січня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.
Відповідач посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, безпідставне посилання суду на те, що виконавчий напис вчинено на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, оскільки чинним законодавством такої вимоги до форми кредитного договору не встановлено. 
Крім того, відповідач зазначав про порушення судом норм процесуального права та неправомірне врахування лише наданих позивачем доказів стосовно різних сум боргу, зазначених у довідках-розрахунках заборгованості станом на 30 вересня 2015р. та 26 травня 2016р., та не врахування доказів, наданих відповідачем, оскільки до заперечень на позовну заяву були долучені копії даних довідок, в яких сума  заборгованості позивача, як на 30 вересня 2015р., так і на 26 травня 2016р. становила 65 180грн 07коп. 
Також відповідач вважав, що суд мав можливість витребувати у приватного нотаріуса матеріали нотаріальної справи для перевірки вищезазначених обставин та безспірності заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.219, 233, 237, 240), двічі у судове засідання не з`явилися, тому на підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 січня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Р.20.179.71541, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 43 319грн строком на 60 місяців.
30 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладений договір факторингу № 30/09-1, за умовами якого банк відступив, а факторингова компанія набула право грошової вимоги за кредитним договором від 15 січня 2014 року № Р.20.179.71541.
26 травня 2016 року ТОВ «ФК «Рантьє» надіслало позивачу письмову вимогу № Р.20.179.71541, де вказано, що станом на 26 травня 2016 року у позивача існує заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 65 180,07грн, з яких: 42 647,93грн - заборгованість за тілом кредиту; 22 532,14грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями.
21 липня 2016 року ТОВ «ФК «Рантьє» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої були долучені: копія кредитного договору від 15 січня 2014 року № Р.20.179.71541; виписки з рахунку боржника станом на 26 травня 2016 року та 21 липня 2016 року; довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором від 15 січня 2014 року № Р.20.1790.71541; реєстр відправлень ДП «Укрпошта» вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 26 травня 2016 року та повідомлення про відступлення права вимоги; вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань від 26 травня 2016 року; довідка про ненадходження платежів станом на 21 липня 2016 року; копія повідомлення ТОВ «ФК «Рантьє» про відступлення права вимоги.
5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 

Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис за № 556, згідно з яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантьє» заборгованість у сумі 66 480,07грн, з яких: 42 647,93грн - заборгованість за тілом кредиту; 22 532,14грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями; 1 300,00грн - плата за вчинення виконавчого напису.
Постановою заступника начальника Баришівського районного відділу державної виконавчої служби від 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52274742 про примусове виконання виконавчого напису від 5 серпня 2016 року за № 556.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не було перевірено відсутність безспірності заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172.
Пунктом 2 зазначеного Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
 Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не 

потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем надано документи, які свідчать, що нотаріусу були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису.
Також відповідачем суду були надані докази, що позивач отримав вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.
При цьому, позивачем не було надано суду жодних доказів, що він оспорив розмір заборгованості, який був зазначений у вимозі відповідача.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не навів жодних розрахунків, які б спростували розмір заборгованості за кредитним договором, який зазначений у виконавчому написі, а також не надав доказів у підтвердження погашення ним заборгованості за кредитним договором.
Позивач обмежився тільки посиланням на те, що у довідці-розрахунку від 26 травня 2016 року розмір заборгованості зазначений у сумі 65 179грн 42коп., а у довідці від 30 вересня 2015 року - 65 180грн 07коп., що на думку колегії суддів недостатньо для висновку про наявність спору про розмір заборгованості за кредитним договором.
Доводи позивача, що перед вчиненням виконавчого напису нотаріус повинен був повідомити боржника про намір вчинити виконавчий напис, не ґрунтуються на нормах матеріального права, які не містять такого обов`язку нотаріуса.
Крім того, відповідачем суду надано докази, що 4 червня 2016 року позивач отримав вимогу, в якій зазначено про намір звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
На вказані обставини не звернув увагу суд першої інстанції та не надав належної оцінки доказам, які були надані відповідачем, та прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну 

особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7).
Під час апеляційного розгляду встановлено, що 19 червня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (с.с.224-231), у реєстрі відсутні записи про наявність правонаступника товариства, не надано таких доказів і учасниками справи, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Керуючись статтями 367, 374, 377, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів 
 
постановила:
 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» задовольнити частково.
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2016 року скасувати, провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 березня 2020 року.

 
Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт  

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк