УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 760/12372/19
Провадження № 22-ц/4820/361/20
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 760/12372/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю вказувало, що на його балансі перебуває житловий будинок АДРЕСА_1 і як балансоутримувач будинку товариство фактично надає послуги з технічного та санітарного обслуговування прибудинкової території цього будинку. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання житлово-комунальних та інших послуг №200ж/КОМ 26-13 від 01.05.2013 року, проте всупереч умовам договору ОСОБА_1 не сплачує в повному обсязі кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 7634,82 грн. Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 7634,82 грн. заборгованості за спожиті послуги та судові витрати. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за надані послуги в сумі 7634 грн. 82 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вказує, що з 22 квітня 2017 року квартира АДРЕСА_2 згідно договору дарування є власністю ОСОБА_2 , а тому у відповідача відсутній обов`язок сплачувати послуги за утримання будинку та прибудинкової території. Крім того апелянт вказує, що він не отримував матеріали позовної заяви, додатків до них та інших процесуальних документів. ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційний суд скасувати його та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю погоджується із рішенням суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Так, позивач зазначає, що апелянт не вказує, що він не проживає та, що він не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресом: АДРЕСА_3 , а тому відповідач несе солідарну відповідальність за зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. 
Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи та представників учасників справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.ч.1- 3 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
В силу ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані послуги за період з 01 серпня 2017 року по 11 квітня 2019 року в розмірі 7634,82 грн., оскільки між відповідачем та Фірмою «Т.М.М» - Товариством з обмеженою відповідальністю було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг, що надавалися ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 .
Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.
Звертаючись до суду із позовом Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою посилалося на те, що відповідач, будучи власником квартири АДРЕСА_2 та споживачем житлово – комунальних послуг, зобов`язаний сплатити заборгованість за надані послуги за період з 01 серпня 2017 року по 11 квітня 2019 року в сумі 7634,82грн.
Судова колегія вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Встановлено, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на підставі Акту готовності об`єкта до експлуатації від 27 жовтня 2010 року (а.с.7-9).
Відповідно до Акту приймання житлового комплексу від 03 грудня 2010 року зазначений будинок прийнято на баланс Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (а.с.10-12).
Згідно ст. 12, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 – ІУ від 24.06.2004 року, в редакції, що діяла на час укладення договору надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
01 травня 2013 року між Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 , як власником житлового приміщення № НОМЕР_1  укладено договір про надання житлово – комунальних послуг 200Ж/КОМ 26-13 (надалі – Договір) і відповідно до п.1.2 якого виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліку та тарифів, зазначених у Додатку №1 та №2 до цього договору, які розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Інші послуги, що надаються за цим договором, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем та погодженими сторонами (а.с. 14 - 17). 
Споживач зобов`язується оплачувати послуги в установлений цим договором строк; у разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі, встановленому договором/законом та ін. (п. 2.2 Договору).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що предметом позову є заборгованість за надані позивачем ОСОБА_1 послуги за період з 01 серпня 2017 року по 11 квітня 2019 року, що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за договором 26Ком_кв.065 від 01.01.2011(а.с. 13) та іншими матеріалами справи.
          Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1  у період з 01 серпня 2017 року по 11 квітня 2019 року був власником квартири АДРЕСА_2 та фактично проживав і отримував послуги, що надавалися позивачем за зазначений період.
Встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 з 22 квітня 2017 року є ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування квартири від 22.04.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.77-80).
Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року встановлено, що останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_4 (а.с.36). 
          З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що позов Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги за період з 01 серпня 2017 року по 11 квітня 2019 року є безпідставним, оскільки не встановлений факт наявності права власності, реєстрації та фактичного проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2 , що виключає факт отримання цих послуг саме відповідачем за зазначений позивачем період. 
       А отже доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є такими, що заслуговують на увагу.
       Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Так, згідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4 ст. 187 ЦПК України, якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали.
У статті 190 ЦПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.
Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
У ст. 272 ЦПК України визначено, що копія ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. Днем вручення вказаних документів є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11 вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу строк до 23 вересня 2019 року для надання відзиву на позовну заяву, письмових доказів, що підтверджують заперечення, а також заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинно бути надіслано (надано) відповідачем одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (а.с. 41).
Згідно супровідного листа від 12 вересня 2019 року Хмельницький міськрайонний суд направив ОСОБА_1 вказану ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками за адресою: АДРЕСА_5 , однак ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року встановлено, що останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_1  АДРЕСА_4 . Також інформація щодо квартири саме за № АДРЕСА_6 , у якій зареєстрований відповідач підтверджується і іншими письмовими матеріалами справи. Однак, ухвала суду першої інстанції від 12.09.2019 року про відкриття провадження у справі і копія позовної заяви з додатками не були отримані відповідачем і повернулися до суду за закінченням встановленого терміну зберігання і повторно за вірною адресою останньому не направлялися (а.с. 17-19, 36, 51, 54).
Наведене свідчить, що на день ухвалення рішення суд першої інстанції всупереч положень ст.ст. 12, 272 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін та порядку вручення судових рішень не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження про отримання відповідачем (зворотна розписка або поштове повідомлення про відмову адресата від одержання) копії ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви разом з додатками у контексті визначених у ст. 2 ЦПК України завдань та основних засад цивільного судочинства, що зобов`язувало суд за відсутності даних про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, повторно надіслати відповідачу копію зазначених документів.
Крім того, за відсутності даних про те, що відповідачу було відомо про розгляд цієї справи і що йому була надана реальна процесуальна можливість відповідно до вказаних норми цивільного процесуального права надати свій відзив на позов та докази на підтвердження своїх заперечень в контексті ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішувати спір за наявними матеріалами справи.
З огляду на наведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи перевірив аргументи лише однієї сторони, чим порушив завдання та основні засади цивільного судочинства про справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ; не дотримався принципу змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) порушивши такий елемент, як рівність прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; судом не було забезпечено відповідачу можливості реалізувати свої процесуальні права та обов`язки для доведення своїх заперечень проти позову, тобто рівного доступу до суду. 
       Зважаючи на викладене, оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення із Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 2881,50 грн., що сплачений за подання апеляційної скарги (квитанція №0.0.1601755366.1 34 від 31.01.2020 року) (а.с. 74).   
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.
В задоволенні позову Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю відмовити.
Стягнути із Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675, місцезнаходження: вул. Провіантська, 3, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 08 квітня 2020 року.

       Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай