ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7245/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Мельничука В.П., 
                                        Собківа Я.М.,
при секретарі судового засідання Гужві К.М.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача:  Кружільний С.О., Ковальський Г.В.,
від відповідача (апелянта): Корнейчук О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою  відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 10.04.2019 № 0001104206, від 10.04.2019 № 0001114206.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Офісом великих платників податків ДФС подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує доводи аналогічні викладеним в Акті перевірки та відзиві на позовну заяву, а саме зазначає, що оскільки мету перерахування коштів невідомими особами з рахунку ТОВ «Монкім» в банку на рахунок ТОВ «ЗНГК» перевіркою не встановлено, натомість встановлено неповязхзаність отриманих таким чином коштів із реалізацією дизельного пального, необхідно кваліфікувати отримані кошти як інші доходи, не пов`язані з основною діяльністю. Таким чином, відповідач стверджує, що перевіркою було встановлено заниження позивачем ТОВ «ЗНГК» інші доходи на суму отриманих коштів 895  289,00 грн. Також, перевіркою було встановлено здійснення діяльності ТОВ «ЗНГК» пов`язаної з наданням податкової вигоди третім особам, а саме реалізацію дизпалива через посередника ТОВ «НІТ» на адресу ТОВ «Торгівельна фірма Прогрес 2000» з ознаками «фіктивності». По взаємовідносинам ТОВ «ЗНГК» з ТОВ «Юнікан Сі» перевіркою встановлено відсутність реального змісту господарських операцій між зазначеними підприємствами з огляду на те, що не можливо ідентифікувати особу, яка отримувала товар, податкова звітність ТОВ «Юнікан Сі» з серпня 2016 року не подавалась, а придбаний товар було реалізовано лише у квітні 2016 року ТОВ «НІТ». При цьому, ДФС встановлено відсутність власних місць для зберігання нафтопродуктів, що унеможливлює факт місця розвантаження товару ТОВ «ЗЕГК», вбачається факт передачі товару без конкретного місця розвантаження товару.
З урахуванням викладеного, відповідач наголошує, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими. 
Крім того, апелянтом було також подано до суду клопотання про заміну відповідача по справі Офісу ВПП ДФС на його процесуального правонаступника Офіс ДПС.
Розглянувши вказане клопотання відповідача, колегією суддів встановлено наступне.
Постановою Кабінеу Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" постановлено реорганізувати Офіс великих платників податків ДФС шляхом його приєднання до Офіс великих платників податків ДПС, який було строрено відповідно до Додатку 1 вказаної Постанови КМУ.
Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Враховуючи те, що відповідач у справі реорганізований шляхом злиття, а спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне замінити відповідача на належного правонаступника.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.
У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідно.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи у період з 31 січня 2019 року по 06 березня 2019 року посадовими особами Офісу великих платників податків ДФС на підставі направлень від 31.01.2019 № 92, № 93, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, наказу від 31.01.2019 №202 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Західна нафтогазова компанія" з питань визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податків по взаємовідносинах з ТОВ "Новітні інформаційні технології", ТОВ "Юнікан Сі", ТОВ "Монкім" за період з 01.01.2015 по 31.12.2016. 
Результати проведеної податковим органом перевірки оформлено Актом від 14 березня 2019 року № 767/28-10-472-06/33064160.
Зі змісту вказаного Акта вбачається, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "Західна нафтогазова компанія" п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО 15 "Дохід" затвердженого наказом Мінфіну України від 29.11.1999 №290, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування в сумі 1429262 грн. за 2016 рік, у тому числі за 1 квартал 2016 року на суму 1031560грн., за І півріччя 2016 року на суму 1983634грн., за три квартали 2016 року на суму 1983634,грн., за 2016 рік на суму 1429262 грн. та занижено податок на прибуток в сумі 99 787 грн. за 2016 рік.
          На підставі вказаних висновків Акта перевірки, відповідачем 10 квітня 2019 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0001104206, відповідно до змісту якого позивача зобов`язано виправити у показниках податкової звітності з податку на прибуток за 2016 рік частину суми від`ємного значення об`єкта податком на прибуток, яку було завищено платником податків на суму 1  429 262,00 грн. 
- №0001114206, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 124 733,75грн. (99787грн. - за основним платежем та 24946,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями). 
Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень - рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. При цьому, судом зазначено, що відповідачем під час судового розгляду справи не було доведено, що позивач як платник податків, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цим підприємством було одержання позивачем податкової вигоди. Господарська діяльність суб`єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України  та ч.2 ст.2 КАС України.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Положеннями п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлено обов`язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Положеннями пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України регламентовано, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пп."а" п. 185.1 ст. 185 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186  цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до підпунктів 200.3, 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Зважаючи на вимоги наведених норм законодавства, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшов правильного висновку, правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
Відтак, для правильного вирішення спору необхідно встановити чи відбулося фактичне здійснення господарських операцій по кожному з контрагентів, та чи спричинили такі операції реальні зміни майнового стану підприємства; перевірити наявність у контрагентів позивача під час здійснення зазначених господарських операцій технічних та фізичних можливостей на виконання договірних зобов`язань; дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці також підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку щодо постачання товарів, яке не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податків тощо.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту акту перевірки від 14.03.2019 №767/28-10-42-06/33064160, висновки щодо порушення ТОВ "Західна Нафтогазова Компанія" приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами: ТОВ "Монкім", ТОВ "Юнікан Сі" та ТОВ "Новітні та інноваційні технології".
Вирішуючи питання щодо правомірності відповідних висновків контролюючого органу, колегія суддів зазначає про таке.
Як вбачається з матеріалів справи, фінансово-господарські операції між ТОВ "Західна Нафтогазова Компанія" (постачальник) та ТОВ "Новітні та інноваційні технології" (покупець) ґрунтувались на договорі від 12.03.2016 №ЗН-МО-2224, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти згідно рахунків-фактур або/та видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.
Відповідно до положень Договору, асортимент, кількість та ціна зазначаються у накладних або/та актах приймання-передачі на відпуск товару. Ці накладні та/або акти приймання-передачі , підписані покупцем або його представником, вважаються достатніми умовами і доказами узгодженості між сторонами, є розрахунковими документами та одночасно є невід`ємними частинами цього договору.
На підтвердження виконання вимог вказаного договору, позивачем надано до матеріалів справи копії договору поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2224 від 12.03.2016 з Додатковою угодою №1 від 12.03.2016; копії Рахунка на оплату №1445 від 12.03.2016, Рахунка на оплату №1446 від 12.03.2016, Видаткової накладної № 36000115 від 12.03.2016, Видаткової накладної №36000116 від 13.03.2016, Акта звірки взаєморозрахунків за період - березень 2016 року між ТОВ "Західна нафтогазова компанія" та ТОВ "Новітні та інноваційні технології", Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №ТТН-0000946 від 12.03.2016, Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №ТТН-0000947 від 13.03.2016, оригінали в наявності у Позивача. Копії податкових накладних (з квитанціями №1) № 177 від 12.03.2016 та № 181 від 12.03.2016, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних. Копії Акцизних накладних (з квитанціями №1-АН та 2-АН) №169 від 12.03.2016 та №174 від 13.03.2016, отримані з Єдиного реєстру акцизних накладних. Копія Довідки AT "АЛЬФА-БАНК" від 16.04.2019 №36843-28.1-236662 про надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок Позивача від ТОВ "НІТ" за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
Також, як було встановлено перевіркою та вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Західна нафтогазова компанія" (постачальник) та ТОВ "Юнікан Сі" (покупець)  підписано договір від 25.04.2016 № ЗН-МО-2256, відповідно до мов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця нафтопродукти згідно рахунків-фактур або/та видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.
На підтвердження реального здійснення господарських за вказаним договором позивачем надані копії наступних паервинних документів: договору поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2256 від 25.04.2016 з Додатковою угодою №1 від 25.04.2016,; Рахунка на оплату №2461 від 25.04.2016, Видаткової накладної №36001311 від 26.04.2016, Видаткової накладної № 36001311 від 26.04.2016, Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №АУ0000004279/1 від 26.04.2016; Податкової накладної (з квитанцією №1) №875 від 25.04.2016; Акцизної накладної (з квитанціями №1-АН та 2-АН) №1676 від 26.04.2016; Довідки AT "АЛЬФА-БАНК" від 16.04.2019 №36847-28.1-236664 про надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок позивача від ТОВ "Юнікан Сі" за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
Згідно договору від 25.04.2016 № ЗН-МО-2251, ТОВ "Західна нафтогазова компанія" (постачальник) зобов`язується поставити та передати у власність ТОВ "Монкім" (покупець) нафтопродукти згідно рахунків-фактур або/та видаткових накладних. 
На підтвердження реального виконання умов вказаного договору відповідно до приписів ПК України, позивачем надані суду копії Договору поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2251 від 25.04.2016 з Додатковими угодами до вказаного договору № 2 від 18.05.2016, №4 від 24.05.2016 та від 15.06.2016; копії Рахунка на оплату № 2878 від 18.05.2016, Рахунка на оплату №3015 від 24.05.2016, Рахунка на оплату №3539 від 15.06.2016, Видаткової накладної №36001754 від 18.05.2016, Видаткової накладної №36001908 від 24.05.2016, Видаткової накладної №36002572 від 15.06.2016, Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №ТТН-0002390 від 18.05.2016, Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Дрт\-00104 від 24.05.2016, Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Дрт\-00347 від 15.06.2016 додаються до позовної заяви. Копії податкових накладних (з квитанціями №1) №372 від 18.05.2016, №609 від 24.05.2016 та №459 від 15.06.2016; копії Акцизних накладних (з квитанціями №1-АН та 2-АН) №2402 від 18.05.2016, №2638 від 24.05.2016 та №3589 від 15.06.2016; копію Довідки AT "АЛЬФА-БАНК" від 16.04.2019 №36844-28.1-236663 про надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок позивача від ТОВ "Монкім" за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що перелічені докази є достатніми, відповідають вимогам ст.ст. 73-76 КАС України, містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та у встановленому порядку підтверджують правомірність доводів позивача.
Оцінюючи обгрунтованість доводів апелянта щодо невідповідності відомостей у транспортних документах та у зв`язку з цим фіктивності та безтоварності здійснених позивачем господарських операцій, колегія суддів зазначає таке.
У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту, перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.
Ці правила встановлюють, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Крім цього, оформлення товарно-транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).
Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": "первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення".
В контексті викладеного можливо дійти висновку, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки, не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки.
Таким чином, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16.
Щодо доводів контролюючого органу про узгодженість дій між платником та його контрагентами, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримання податкової вигоди, посилаючись на аналіз податкової інформації  контрагентів позивача відповідно до якого перевіркою було встановлено відсутність звітності до контролюючих органів, а також основних засобів, колегія суддів звертає увагу на те, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально здійснювати господарськи операції, зокрема, з постачання товарів, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. 
Колегія суддів зауважує, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. 
Окрім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - постачальника товару, який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з покупців при створенні підприємства та здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування на формування податкового кредиту та складу витрат.
Судова колегія зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Разом з цим, колегія суддів не приймає також посилання апелянта про те, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2016 у справі №752/1782116-к (провадження №1-кп/752/869/16) директора ТОВ "Монкім" ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України, що у свою чергу, вказує про те, що бухгалтерські та податкові документи складені ТОВ "Монкім" з порушенням чинного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що наявність кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої    статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України    поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов`язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб. Разом з тим, вироком суду відносно посадової особи ТОВ "Монкім" не встановлено протиправної діяльності посадових осіб позивача за спірними господарськими операціями. 
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у справі К/9901/3360/17, сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Разом з цим, судами першої та апеляційної інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до валових витрат, та зрештою сформовано від`ємне значення, внаслідок проведення операцій зі спірними контрагентами, які на час здійснення господарських операцій були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
Поруч з цим, судова колегія зауважує, що в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації з баз даних та Єдиного реєстру податкових накладних щодо спірних контрагентів, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій.
З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та від`ємне значення не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                      В.П. Мельничук

                                                                                          Я.М. Собків          

Повний текст постанови виготовлено 26 травня 2020 року