03.03.20
22-ц/812/289/20

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

 03 березня 2020 року                                                    місто Миколаїв

       єдиний унікальний номер справи 468/1104/19-ц, 
номер провадження 22-ц/812/289/20)

       Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Кушнірової Т.Б., Галущенка О.І., із секретарем судового засідання Біляєвою В.М., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року (повний текст рішення складено 07 листопада 2019 року), ухваленого в приміщенні того ж суду о 09 год. 28 хв. у складі судді Муругова В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, 

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225).
18 листопада 2018 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 636146, відповідно до якого остання отримала строком на 18 днів позику в сумі 2500 грн. зі сплатою відсотків відповідно до таких умов: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.
Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідачки була перерахована сума позики в розмірі 2500 грн., що підтверджується повідомленням від 19.08.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк – еквайр здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення № ПБ624/05 від 25.05.2018 року. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 19 серпня 2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 27725 грн., яка складається з основного боргу у сумі 2500 грн., заборгованості за відсотками у сумі 13065 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12160 грн.
  Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 27725грн., а також судовий збір у сумі 1921 грн.(а.с. 2-8). 

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 636146 від 18.11.2018 року в сумі 27725 грн. відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що спірний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору не був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За такого спірний договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України.
Крім того, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а текст договору позики не є таким, що підписаний відповідачем в розумінні ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а отже і не може бути письмовим доказом погодження ним істотних умов кредитного договору. 
Позивачем також не доведено факту підтвердження відповідачем вчинення позивачем дії по виконанню кредитного договору, оскільки сам факт безготівкого переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ та прийняв його, що відповідач категорично заперечує, а надані позивачем інформаційні довідки та сформована самим позивачем після подання до суду позову виписка відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом, що підтверджує переказ коштів, та в першу чергу не містить відомостей про переказ таких коштів на відповідний рахунок з конкретним номером, відкритий на ім`я відповідача. 
Суд також зазначив, що матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису відповідно до положень ст.ст 11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Тобто в цілому суд прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено факту укладання між сторонами договору, тому відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 106-111).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ТОВ «Веллфін» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким заявлені позивачем позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Підставами для апеляційного оскарження було зазначено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначив, що договір між позивачем та відповідачем відповідає вимогам цивільного законодавства щодо правочинів, укладених у сфері електронної комерції; позивач здійснив всі дії, необхідні для надання позики відповідачу, зокрема сплативши суму позики на картковий рахунок відповідача; умови договору між сторонами були чітко визначені сторонами на час підписання договору та відповідачем не оспорювалися; ідентифікація відповідача відбулася на підставі одноразового ідентифікатора, наданого позивачем; а акцепт відповідача на укладання договору відповідав його дійсній волі та поданій нею заявці на отримання кредиту (а.с. 115-120).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка посилається на те, що висновок суду першої інстанції щодо нікчемності договору позивачем в апеляційній скарзі не спростований, як і не спростований висновок суду про те, що кредитний договір не було підписано в розумінні Закону України «Про електронну комерцію», тобто із застосуванням одноразового ідентифікатора. Відповідачка наполягає на тому, що позивач не довів факт отримання кредитних коштів за кредитним договором. Факт укладання договору та отримання коштів заперечує (а.с. 155-160).

Належно повідомлені про час та місце судового засідання сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Від представника позивача Яременка О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він буде присутнім на судовому засіданні в Київському апеляційному суді по іншій справі 03.03.2020 року об 11-30. 
Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення клопотання немає, оскільки позивач через його представника був належним чином повідомлений про судове засідання. Про це також свідчить повідомлення про вручення судової повістки позивачу 24.02.2020 року про судове засідання призначене на 03.03.2020 року. Слід також зазначити, що судове засідання по справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 призначалось в режимі відеоконференції на 18.02.2020 року. Саме цей представник в судовому засіданні в режимі відеоконференції 18.02.2020 року приймав участь і з ним погоджувалось питання про час відкладення розгляду справи, був заброньований майданчик для проведення відеоконференції. Доказів призначення справи за участю представника позивача в Київському апеляційному суді по іншій справі 03.03.2020 року об 11-30 до клопотання не додано. Колегія суддів також враховує, що позивач є юридичною особою і він мав можливості забезпечити участь свого представника в судовому засіданні.
Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
За такого колегія суддів вважає за можливе відповідно до частини третьої статті 223 ЦПК України розглядати справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає. 
Звертаючись до суду з позовом, позивач наголошував на тому, що договір позики, укладений між сторонами, відповідає вимогам Закону України від 03.09.2015 року № 675-VIII "Про електронну комерцію" (далі – Закон № 675). 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено факту укладання між сторонами договору.
Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення договору позики з відповідачкою, позивач подав як докази: Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 22.11.2016 року, заявку від імені ОСОБА_1 , в якій зазначені її анкетні дані, номер, серія паспорта, дата його видачі, ІНН, адреса, світлокопія її паспорта, фотографія, сума позики – 2500 грн. та її строк - 18 днів; договір позики № 636146 від 18.11.2018 року, в якому сторонами договору зазначено ТОВ "ВЕЛЛФІН" в особі директора, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, і ОСОБА_1 із зазначенням її паспорта та ІНН. 
Відповідно до п. 1.1 даного договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти 2500 грн. Відповідно до п. 1.2 позика надається позичальнику тільки за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.
У п. 7.1 договору зазначено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, а у п.7.5 договору прописано, що позичальник підтверджує, що він до укладення цього договору надав згоду на використання в якості аналога власноручного підпису для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем. 
У графі 8 договору: реквізити та підписи сторін: зазначено позичальник прізвище, ім`я, по-батькові відповідачки, серія, номер, дата видачі та орган, який видав, місце реєстрації, ІНН, електронний підпис - графа не заповнена. 
Графік розрахунків як додаток до договору (п.1.3 договору) не містить даних щодо підпису його сторонами (а.с. 44-45).
Крім того, в матеріалах справи міститься інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» від 19.08.2019 року про те, що ним як оператором послуг платіжної інфраструктури через платіжний сервіс Plаton 18.11.2018 року в 20:26 проведена транзакція № НОМЕР_1 на 2500,00 грн. на номер карти НОМЕР_2 на Ощадбанк (а.с. 47). Між вказаною юридичною особою та позивачем 25.05.2018 року укладено договір доручення ПБ 624/05, відповідно до п.1.3 якого позивач уповноважує ТОВ «Платежі онлайн» вчиняти дії від імені та в інтересах довірителя-позивача, а саме забезпечити здійснення Банками-еквайрами платежів клієнтів довірителя на користь довірителя, а також платежів довірителя на користь клієнтів довірителя за допомогою сервісу Plаton (а.с. 48-52).
Згідно з п.6.7 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником.
Згідно п. 6.8 згаданих Правил заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним підписом одноразовим ідентифікатором у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального Логіну та унікального пароля особистого кабінету.(а.с. 21)
Згідно ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: зокрема, 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до частини першої статті  5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 року № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Тобто вказаною нормою закону передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. 
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За правилами частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". 
Відповідно до пунктів 4, 5, 6, 7, 12 частини першої статті 3 Закону № 675 електронне повідомлення - інформація, представлена в електронній формі, надана учасником відносин у сфері електронної комерції з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини друга статті 77 ЦПК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). 
Відповідно до частини першої та другої статті 629 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.  До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). 
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 статті 205 ЦК України).
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Встановивши на підставі наданих сторонами доказів в їх сукупності та взаємозв`язку обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу укладання та виконання договору споживчого кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.
Відповідно до преамбули Закону № 675 цей Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675 електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону № 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону № 675 у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. 
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Згідно зі статтею 12 Закону № 675 якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини четвертої статті 14 Закону № 675 ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Аналізуючи наведені положення Закону № 675 та роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться в Повідомленні щодо порядку укладення електронного договору від 13.02.2019 року, слід дійти висновку, що клієнт має бути ідентифікований за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, а у даній справі, відповідно до домовленості сторін, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який повинен надати позивач одразу при реєстрації в його інформаційно-телекомунікаційній системі.
Саме таким електронним підписом повинна бути підписана заявка від імені відповідачки та договір позики від 18.11.2018 року і додаток до нього у вигляді графіка розрахунків. Але на зазначених документах такий підпис відсутній, позивач не надав доказів направлення відповідачці одноразового ідентифікатора. В свою чергу відповідачка заперечує отримання нею СМС повідомлення з одноразовим ідентифікатором та вчинення у договорі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування таких тверджень.
Позивачем також не доведено факту підтвердження відповідачем вчинення позивачем дії по виконанню кредитного договору, оскільки сам факт безготівкового переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ та прийняв його, що відповідачкою категорично заперечується, а надана позивачем інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» та банківська виписка (а.с. 87), не може вважатися належним доказом отримання відповідачкою грошових коштів від позивача, оскільки цей документ не може вважатися первинним документом як такий, що не відповідає вимогам, визначеним статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктам 43, 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою|   Національного Банку України від 04.07.2018 року № 75. 
За наведеного колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів самого факту укладення договору позики з відповідачем, і відповідно не довів виникнення у відповідача зобов`язань за договором позики, а також не довів факту отримання відповідачем позики у вказаній сумі.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Висновки суду щодо недійсності укладеного між сторонами договору позики не відповідають заявленим вимогам, але вони не впливають на правильне по суті вирішення спору.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду залишено без змін, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» залишити без задоволення.
Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Протягом тридцяти днів з дня її проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук
Судді О.І. Галущенко
Т.Б. Кушнірова 
Повний текст судового рішення складено 04 березня 2020 року