ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2508/19                                                Головуючий у І інстанції – Вєкуа Н.Г.
                                                                                  Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

             Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа Київський міський військовий комісаріат про  визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,  -

                В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до  Окружного адміністративного суду міста Києва  з адміністративним позовом до Міністерства оборони України третя особа Київський міський військовий комісаріат, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства Оборони України, які полягають у відмові передати заяву та документи       ОСОБА_1 на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії) і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  та  постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»    у зв`язку з тим, що відсутній документ, що свідчить про причини і обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження та повернення документів до Київського міського військового комісаріату на доопрацювання;
- зобов`язати Міністерство оборони України передати заяву та документи ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянути їх та прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до  Закону України "Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.
В обґрунтування своїх вимог Позивачем зазначено, що він має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, проте, Відповідачем    протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності як військовослужбовцю, який отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в Афганістані за наявності документів, які підтверджують причини та обставини поранення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо невирішення питання про призначення або відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії на підставі поданої ОСОБА_1 заяви разом з доданими до неї документами у відповідності до вимог    статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-ХІІ.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання про призначення або відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії на підставі поданої ОСОБА_1 заяви разом з доданими до неї документами у відповідності до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 №2011-ХІІ, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити    нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Міністерство оборони України зазначає, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України були повернуті документи Позивача, у зв`язку з неповним переліком документів, які необхідні для призначення допомоги, а саме документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1    ст. 311    КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1    ст. 308    КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в лавах Збройних Сил з 18.05.1976 року по 04.09.1990 року, в тому числі приймав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан з 25.03.1980 року по 24.08.1982 року.
Згідно довідки МСЕК Серії АВ №0646139 від 04.10.2016 року Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травма, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.
Згідно з копією висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.02.2016 року №377/Ж, описані рубці є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у період проходження служби під час виконання бойових дій в 1980 та 1981 роках.
07 червня 2018 року Позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України № 975.
Київським міським військовим комісаріатом 13 червня 2018 року за вих. № ВСЗ/1307 складено висновок, відповідно до якого, за доводами Київського міського військового комісаріату, Позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Вказаний висновок разом із заявою Позивача та наданим останнім пакетом документів направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Листом від 08 жовтня 2018 року за вих. № 248/3/6/1859 Міністерство оборони України повернуло документи для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій        стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, що унеможливлює надання документів на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум .
Листом від 25 жовтня 2018 року Київський міський військовий комісаріат повідомив Позивача про повернення документів Міністерством оборони України.
Вважаючи протиправними дії Відповідача щодо нерозгляду питання в частині призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позову суд першої інстанції виходив того, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), у той же час, прийняття рішення про повернення на доопрацювання документів про призначення одноразової грошової допомоги законодавством не передбачено. Відповідачем одне із передбачених законодавцем рішень за результатами розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не прийнято. Оскільки Відповідачем відповідне рішення за наслідками розгляду заяви Позивача прийнято не було, належним способом захисту Позивача у даному випадку має бути розгляд звернення відповідно до вимог чинного законодавства України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Так, відповідно до частини 2  статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тут і далі в редакції чинній на час встановлення позивачу інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно пункту «б» частини 1 статті  16-2  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону № 2011-ХІІ)  одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи (підпункт 4 пункту 2  статті 16 цього Закону).
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ  встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Водночас, відповідно до статті  164  Закону №2011-XII  призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини 9 статті  163  Закону № 2011-ХІІ  порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв.  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного     правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.
У зазначеній справі судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегією суддів встановлено, що Позивач не надав документи, які свідчать про обставини поранення, а доданий до заяви про призначення одноразової грошової допомоги витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв таких даних не містить.
Відповідач правомірно прийняв рішення про повернення наданих документів Позивачу для доопрацювання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові  Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №  826/7304/16 (адміністративне провадження № К/9901/20511/18).
За таких обставин, оскаржуване рішення Комісії Міністерство оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії від 08 жовтня 2018 року за вих. № 248/3/6/1859, прийняте у порядку, спосіб та у межах наданих  законом  повноважень, а тому відсутні правові підстави для його скасування, як і для визнання протиправними дій Відповідача щодо непризначення Позивачу одноразової грошової допомоги.
З урахуванням наведеного, не підлягає задоволенню й вимога про зобов`язання Міністерство оборони України призначити Позивачу одноразової грошової допомоги як така, що є похідною від позовних вимог про визнання протиправними дій Відповідача та скасування рішення останнього, про необґрунтованість яких зазначено вище.
Також, колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на те, що Позивачем до Міністерства оборони України не були подані передбачені п. 11 Порядку № 975 документи, що підтверджують причини та обставини поранення, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1  статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Міністерства оборони України викладені в апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:      
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України  задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року  скасувати  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа Київський міський військовий комісаріат про  визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії -  відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук
                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 
                                                                                                       О.М. Оксененко