Постанова                                         
Іменем України
 
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 665/1813/15-ц
провадження № 61-35276св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , Чаплинська селищна рада Херсонської області,
третя особа - державний нотаріус Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко Алла Іванівна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року у складі судді Пилипенко І. О. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області 
від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Чаплинської селищної ради Херсонської області, третя особа - державний нотаріус Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко А. І., про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 19 грудня 2005 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Побут» (далі - ТОВ «Побут») укладений договір купівлі-продажу № 159, посвідчений товарною біржею «Алмаз», за умовами якого вона набула у власність комплекс адміністративних будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . 
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 грудня 
2006 року позов ОСОБА_3 до ТОВ «Побут» про визнання права власності на нерухоме майно, задоволено, її зустрічний позов до ТОВ «Побут» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на гаражі літ. «А», «А1», склад літ. «Б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано частково дійсним договір купівлі-продажу від 19 грудня
2005 року № 159 комплексу будівель та споруд, укладений між ТОВ «Побут» та ОСОБА_1 , зареєстрований товарною біржею «Алмаз». Визнано за ОСОБА_1 право власності на адміністративну будівлю літ. «А», підвал літ. «під. А», ганок літ. «а-а5», гараж літ. «Б», туалет літ. «В», котельня літ. «Г», підстанція літ. «Д», паркан, бетонні плити № 1, мостіння № 2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , і на мостіння № 2, паркан, бетонні плити № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 16 листопада 
2007 року, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 26 грудня 2006 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову у цій частині відмовлено; рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 26 грудня 2006 року у частині часткового задоволення її зустрічного позову змінено, визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна 
від 19 грудня 2005 року № 159 у повному обсязі та визнано за нею право власності на придбане нерухоме майно, а саме: адміністративну будівлю літ. «А», підвал літ. «під. А», ганок літ. «а-а5», гараж літ. «Б», туалет літ. «В», котельня літ. «Г», підстанція літ. «Д», паркан, бетонні плити № 1, мостіння № 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , і на гараж літ. «А», гараж літ. «А1», склад літ. «Б», мостіння № 2, паркан, бетонні плити № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання про поворот виконання рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2005 року та зобов`язано ОСОБА_3 повернути їй, як правонаступнику ТОВ «Побут», отримане у власність майно, а саме: чотири гаражі і складські приміщення, загальною площею 307,7 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
На виконання зазначеного судового рішення, вона отримала виконавчий лист, виданий Апеляційним судом Херсонської області 10 квітня 2007 року, який пред'явила до виконання, а тому вважала, що її право власності на спірне нерухоме майно було поновлено.
 
Однак, 18 червня 2010 року Чаплинським районним судом Херсонської області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі за її позовом про скасування права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, ухвалено рішення, яким визнано за ним право власності на нерухоме майно, а саме: чотири гаражі і складські приміщення загальною площею 307,7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Про наявність вказаного судового рішення їй стало відомо після того як ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на спірне нерухоме майно.
 
У подальшому, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15 червня 2015 року, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 18 червня 2010 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 20 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на комплекс гаражів та складських приміщень.
 
Зазначала, що протягом 2010-2015 років нерухоме майно, а саме: чотири гаражі і складські приміщення, загальною площею 307,7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , перебували у власності та користуванні ОСОБА_2 без відповідних правових підстав. У вказаний період за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 травня 
2011 року, укладеним між Чаплинською селищною радою Херсонської області та ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , відповідач набув у власність земельну ділянку площею 0,099 га, на якій розміщений комплекс гаражів та складських приміщень по АДРЕСА_2 , що порушує її права, як власника об`єктів нерухомого майна, що розміщені на ній.
 
Посилаючись на наведене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 травня 2011 року, укладений між Чаплинською селищною радою Херсонської області та ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко А. І., зареєстрований у реєстрі за № 671.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 червня 
2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 
2011 року несільськогосподарського призначення, кадастровий номер 6525455100:01:089:0125, укладений між Чаплинською селищною радою та ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко А. І., зареєстрований у реєстрі за 
№ 671.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 травня 2011 року ОСОБА_2 не був власником комплексу гаражів та складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2007 року, рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 20 березня 2010 року та рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року, а тому не мав права придбавати земельну ділянку, яка відповідно до умов укладеного договору надавалася для обслуговування комплексу гаражів та складських приміщень. Зважаючи на те, що положеннями статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташовано, а наслідком укладення оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 травня 2011 року стало відчуження земельної ділянки, на якій розміщено комплекс гаражів та складських приміщень, які є власністю ОСОБА_1 , що свідчить про порушення її прав як власника об`єкта нерухомості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність визначених частиною першою статті 203 ЦК України підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.
 
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилено, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 червня 
2017 року залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій він просив скасувати рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 01 червня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Херсонської області 
від 04 жовтня 2017 року, та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не врахували, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, саме він був власником комплексу гаражів та складських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , сторони зазначеного правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, укладення цього договору не суперечило нормам чинного законодавства України та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, а тому він на законних підставах набув у власність спірну земельну ділянку, на якій було розташоване належне йому на той час нерухоме майно. Крім того суди залишили поза увагою, що оспорюваний правочин між Чаплинською селищною радою Херсонської області та ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , був укладений на підставі рішення від 21 березня 2011 року № 85, прийнятого сьомою сесією VI скликання Чаплинської селищної ради Херсонської області, яке позивач не оскаржує. Звертав увагу на те, що права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, визначеного статтями 215, 216 ЦК України та, що суди безпідставно відхилили заяву про застосування позовної давності, оскільки оспорюваний правочин було укладено 26 травня 2011 року, тоді як ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду у жовтні 2015 року. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на склади і гаражі від 11 вересня 2002 року, ТОВ «Побут» на праві колективної власності належали склади та гаражі, розташовані по АДРЕСА_2 . 
 
19 грудня 2005 року між ТОВ «Побут» та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу № 159, посвідчений товарною біржею «Азмаз», за умовами якого покупець набула у власність:
-         адміністративну будівлю літ. «А», підвал літ. «під. А», ганок літ. «а-а5», гараж літ. «Б», туалет літ. «В», котельня літ. «Г», підстанція літ. «Д», паркан, бетонні плити № 1, мостіння № 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;
-         гараж літ. «А», гараж літ. «А1», загальною площею 227,7 кв. м; мостіння 
№ 2 площею 80,0 кв. м, паркан, бетонні плити № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 грудня 
2006 року позов ОСОБА_3 до ТОВ «Побут» про визнання права власності на нерухоме майно задоволено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Побут» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на гаражі літ. «А», «А1», склад літ. «Б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано частково дійсним договір купівлі-продажу від 19 грудня
2005 року № 159 комплексу будівель та споруд, укладений між ТОВ «Побут» та ОСОБА_1 , зареєстрований товарною біржею «Алмаз». Визнано за ОСОБА_1 право власності на адміністративну будівлю літ. «А», підвал літ. «під. А», ганок літ. «а-а5», гараж літ. «Б», туалет літ. «В», котельня літ. «Г», підстанція літ. «Д», паркан, бетонні плити № 1, мостіння № 2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , і на мостіння № 2, паркан, бетонні плити № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 16 листопада 
2007 року, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 26 грудня 2006 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову у цій частині відмовлено; рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2006 року у частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 змінено, визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2005 року № 159 укладений між ТОВ «Побут» та ОСОБА_1 у повному обсязі, визнано за ОСОБА_1 право власності на придбане нерухоме майно, а саме: адміністративну будівлю літ. «А», підвал літ. «під. А», ганок літ. «а-а5», гараж літ. «Б», туалет літ. «В», котельня літ. «Г», підстанція літ. «Д», паркан, бетонні плити № 1, мостіння № 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , і на гараж літ. «А», гараж літ. «А1», склад літ. «Б», мостіння № 2, паркан, бетонні плити № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання про поворот виконання рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2005 року та зобов`язано ОСОБА_3 повернути їй, як правонаступнику ТОВ «Побут», отримане у власність майно, а саме: чотири гаражі та складські приміщення, загальною площею 307,7 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
25 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу № 424, зареєстрований Чаплинською філією Першої Української універсальної товарної біржі, за умовами якого ОСОБА_7 набув у власність комплекс, гаражі та складські приміщення: гаражі літ. «А», «А1», склад «Б», огорожа та споруди - № 1 , І, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 31 березня 
2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу комплексу, гаражів та складських приміщень, розташованих за адресою:  АДРЕСА_2 , 
від 25 березня 2008 року № 424 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнано за ОСОБА_4 право власності на комплекс, гаражі та складські приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
14 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу № 435, посвідчений Чаплинською філією Першої Української універсальної товарної біржі, за умовами якого ОСОБА_2 набув у власність комплекс, гаражі та складські приміщення: гаражі літ. «А», «А1», склад «Б», огорожа та споруди - № 1 , І, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 липня 
2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 14 липня 2008 року 
№ 435, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований Чаплинською філією Першої Української універсальної товарної біржі, комплексу, гаражів та складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс, гаражі та складські приміщення, а саме: гаражі літ. «А», «А1» площею 227,7 кв. м, склад «Б» площею 80,0 кв. м, огорожа та споруди - № 1, І, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 20 березня 
2010 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 липня 2008 року у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, скасовано рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 липня 2008 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 31 березня 2008 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме: гаражі літ. «А», «А1» площею 
227,7 кв. м, склад «Б» площею 80,0 кв. м, огорожа та споруди - № 1, І, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 червня 
2010 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення у справі за позовом ОСОБА_1 про скасування права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме: чотири гаражі і складські приміщення загальною площею 307,7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 20 березня 2010 року скасовано.
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 18 червня 
2010 року визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: чотири гаражі і складські приміщення загальною площею 307,7 кв. м, що розташоване за адресою:  АДРЕСА_2 .
 
26 травня 2011 року між Чаплинською селищною радою Херсонської області та ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, на підставі якого відповідач набув у власність земельну ділянку площею 0,099 га, для обслуговування комплексу гаражів та складських приміщень, розташованих за адресою:  АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 18 червня 2010 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 20 березня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовлено.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Статтею 81 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). 
 
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у тій же редакції, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
 
За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
 
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. 
 
Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права іззастосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
 
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. 
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2011 року суперечить вимогам закону, оскільки на спірній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності позивачу. 
 
Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Принцип ефективності закріплений і у чинному ЦПК України, зокрема відповідно до положень, закріплених у статтях 2, 5 цього Кодексу, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, наслідком застосування якого має бути відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
 
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) 
від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. The United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
 
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним оспорюваного правочину, позивач обрала спосіб захисту порушеного права як особа, що за законом має переважне право на отримання у власність земельної ділянки, на якій розташовані належні їй на праві власності об'єкти нерухомого майна, право якої порушено внаслідок передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки несільськогосподарського призначенняплощею 0,099 га, кадастровий номер 6525455100:01:089:0125, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Визнання оспорюваного правочину недійсним є ефективним, оскільки забезпечує відновлення її порушеного права на оформлення права власності на спірну земельну ділянку. Відсутність у позивача на час звернення до суду статусу власника спірної земельної ділянки унеможливлювало її звернення до суду із позовом про витребування спірного об`єкта нерухомого майна, у спосіб витребування його у відповідача відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України, а тому доводи заявника про неналежно обраний позивачем спосіб захисту є безпідставними.
 
Та обставина, що на дату укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки заявник був власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , не спростовує правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки правова підстава набуття ним права власності на спірне нерухоме майно - рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 18 червня 2010 року, скасовано.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, не заслуговують до увагу, оскільки позовна давність, за змістом частини третьої статті 267 ЦК України, може бути застосована судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, тоді як відповідач (його представник) заперечуючи проти заявлених позовних вимог не заявляли про застосування судом позовної давності, правової підстави для відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
 
Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 . 
 
Щодо поновлення виконання судового рішення
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року було зупинено виконання рішення Чаплинського районного суду Херсонської області 
від 01 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження, його необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 червня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 04 жовтня 
2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          О. В. Ступак
Судді:                                                                          І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. І. Усик
В. В. Яремко