П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/659/19-а 
                                                                              Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Дембіцький П.Д.   
                                                                              Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
02 квітня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року Головне управління ДФС у Чернівецькій області звернулося до суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 51 134,92 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується заборгованість по податку на нерухоме майно відмінне від земельної на загальну суму 51 134,92 грн. Вказана заборгованість є узгодженою, проте в добровільному порядку не сплачена.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 51 134,92 грн.,
21.06.2017 року позивачем винесено Податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 5343-13 на суму 25 525,16 грн. (а.с. 13, 25).
Вказане Податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу, яке він отримав 25.07.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення  № 5920001919792 (а.с. 13, 25).
15.03.2018 року позивачем винесено Податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 2159-50 на суму 25 609,76 грн. (а.с. 14, 24).
Вказане податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу, яке він отримав 11.07.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 5920002145332 (а.с. 14, 24).
Позивач, з метою погашення податкового боргу, на адресу боржника направив  податкову вимогу форми "Ф" № 2046-17 від 08.11.2017 року. (а.с. 12, 26).
Заборгованість відповідача підтверджується розрахунком заборгованості ОСОБА_1 станом на 01.05.2019 року, у сумі 51 134,92 грн., обліковою карткою  платника податків ОСОБА_1 (а.с. 9-11, 27).
Податкові повідомлення-рішення форми "Ф" № 5343-13 від 21.06.2017 року, форми "Ф" №2159-50 від 15.03.2018 року, податкова вимога форми "Ф" № 2046-17 від 08.11.2017 року позивачем ні в судовому та адміністративному порядку не оскаржувались. На момент розгляду справи заборгованість відповідача залишається не погашеною.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України (ПК України) податок на майно відноситься до місцевих податків.
Податок на майно складається з; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (п.265.1. ст.265 ПК України).
У відповідності п.п.266.2.п.п.266.2. ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1. п.266.6. ст.266 ПК України).
Базою оподаткування с загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, втому числі його частка (п.266.3.1. ст. 266 ПК України).
Згідно п.266.3.2. п.266.3. ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. (п.п.266.7.1. п.266.7 ст.266 ПК України).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п.266.7.2. п.266.7. ст.266 ПК України).
відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання визначено як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Положеннями пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Приписами пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
З урахуванням викладених законодавчих приписів дослідженню і оцінці підлягали питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні форми «Ф» від 21.06.2017 № 5343-13 та податковому повідомленні-рішенні форми «Ф» від 15.03.2018 № 2159-50 статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи були правові підстави для її стягнення.
Судом встановлено, що Податкові повідомлення-рішення форми "Ф" № 5343-13 від 21.06.2017 року, форми "Ф" № 2159-50 від 15.03.2018 року, податкова вимога форми "Ф" № 2046-17 від 08.11.2017 року відповідачем ні в судовому, ні в адміністративному порядку не оскаржувалися. На момент розгляду справи заборгованість відповідача залишається не погашеною та за нею рахується податковий борг на загальну суму 51 134,92 грн.
Отже, податковий борг на загальну суму 51 134,92 грн. виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, а передбачені чинним законодавством заходи не призвели до повного погашення вказаного податкового боргу.
Колегія суддів зазначає що апелянт не згідний саме із сумою податкового боргу, однак вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № 5343-13 від 21.06.2017 року, форми "Ф" № 2159-50 від 15.03.2018 року, податкової вимоги форми "Ф" №2046-17 від 08.11.2017 року, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання не було предметом даного спору.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 19.02.2019 року справа № 824/399/17-а (провадження № К/9901/53274/18).
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначена сума податкового боргу є узгодженою та підлягає стягненню.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.