П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/12044/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Михайлов О.О.  
Суддя-доповідач -  Кузьменко Л.В.   
10 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Совгири Д. І.  Франовської К.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Охримчук  М.Б.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року  (рішення ухвалене суддею Михайловим О.О. 31.01.2020 року в м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2  про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу, винесену державним виконавцем Цілімецькою О.Б. від 08.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 на підставі ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1700 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2019 року позовну заяву  повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано, а саме: наведені позивачем в заяві про поновлення строку причини пропущення строку на звернення до суду не є достатньо переконливими, оскільки не обґрунтовані належними та допустимими письмовими доказами.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. 
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.12.2019 справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення штрафу передано за підсудністю до Хмельницького окружного адміністративного суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстнації, позивач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначає, що постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не чинила перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 . Зустріч батька з дитиною можлива виключно з врахуванням бажання дитини, так як ОСОБА_3 боїться батька та не бажає бачитись з ним, виконання рішення є  неможливим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №686/14512/17, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 20 грудня 2018 року про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 
ОСОБА_2 визначено  порядок участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 шляхом встановлення наступного графіку спілкування:
- кожний другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням батьком дитини за місцем проживання матері та дитини з урахуванням стану здоров`я дитини;
- у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини;
- парні календарні роки у день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , день народження батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , Новий Рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку м.Хмельницького, не порушуючи при цьому відвідування Іллею шкільних занять;
- відвідування дитини під час того, коли вона хворіє за місцем її перебування.
Державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Цілімецькою О.Б. 08.04.19 року за невиконання судового рішення накладено на боржника - ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 1700 грн.
Не погодившись з постановою державного виконавця про накладення штрафу від 08.04.19 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на Державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання судового рішення про встановлення побачення з дитиною, виконання якого боржником полягає у забезпеченні останнім  побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду. Оскільки державним виконавцем неодноразово було зафіксовано недопущення позивачем батька до спілкування з дитиною, про що складено акти, такі дії позивача є невиконанням судового рішення без поважних причин.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" в частині приписів, якими врегульовано процедуру виконання судових рішень в Україні.
В силу вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" і в процесуальному законодавстві України.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
Порядок виконання судових рішень визначається також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною визначено у розділі ІХ вказаної Інструкції, відповідно до п.8, 9 якого державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.
При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.
З аналізу наведених норм законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, вбачається, що повторним невиконанням судового рішення в розумінні ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.
Встановлені обставини справи свідчать, що підставою для прийняття спірної постанови було встановлення державним виконавцем, за результатом неодноразового виходу за адресою місцезнаходження та реєстрації боржника, адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , (акти державного виконавця від 26.12.17, 15.02.19, 22.03.19 року) боржник не забезпечила третій особі доступ до дитини, при цьому  заявляла що не відмовляється надати доступ до дитини, проте малолітній ОСОБА_3 відмовлявся їхати з батьком.
Слід зазначити, що на позивача як боржника у виконавчому проваджені покладено низку обов`язків, пов`язаних з забезпеченням права ОСОБА_2 на спілкування з сином, ОСОБА_3 , кожен з яких ОСОБА_1 необхідно здійснювати з настанням певної календарної дати або події.
В судовому засіданні позивач не спростувала обставини, на які посилався ОСОБА_2 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу. ОСОБА_1 не наведено жодної вагомої та належної підстави, щодо невиконання рішення суду, а саме не забезпечення зустрічей батька з сином згідно графіку, що встановлений рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.17 року.
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися напружені стосунки після припинення спільного проживання. За словами ОСОБА_1 підставою для цього слугувала невчасна сплата аліментів ОСОБА_2 , а також відмова батька надати дозвіл на виїзд сина за кордон на спортивні змагання.
В письмових заявах та поясненні в судовому засіданні ОСОБА_2 вказував, що єдиним фактором, який заважає брати участь у вихованні дитини є невиконання ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції, штучне створення перешкод для спілкування з сином. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обсяг прав і обов`язків батьків щодо дитини визначений главою 13 Сімейного кодексу України.
У статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Отже, колегія суддів зазначає, що виховання дитини відбувається незалежно від того проживає один з батьків (матір чи батько) з дитиною чи ні.
Згідно з приписами частин 2 та 3 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Таким чином, обов`язком позивача, як боржника за виконавчим провадженням, є забезпечення можливості спілкування батька з дититною протягом певного, визначеного судом, проміжку часу.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність винесення постанови від 08.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ст.63 Закону України "Про виконавче провадження"  у вигляді штрафу в сумі 1700 грн.
Перевіряючи доводи всіх учасників цієї справи, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  12 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Франовська К.С.