Ухвала 
12 березня 2020 року
м. Київ
справа № 308/3201/16
провадження № 61-4070ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,  
Коротенка Є. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 січня 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду з позовними вимогами до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 вересня 2007 року між 
ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПАТ «АІСЕ Україна», та 
ОСОБА_1 укладено угоду № 174428, згідно з умовами якої позивач надає учасникам системи «Автоплан» послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи «Автоплан». Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведення в групах асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожному учаснику системи «Автоплан».
Позивач зазначав, що на асигнаційному акті від 28 вересня 2011 року 
ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля. 21 грудня 2011 року ОСОБА_1 , скориставшись положеннями статті 10 додатку № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428, згідно з довідкою-рахунком 
від 20 грудня 2011 року придбав автомобіль ВАЗ-210994 і зареєстрував його на своє ім`я.
ОСОБА_1 згідно зі статтею 5 угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 щомісячних повних внесків.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою 
від 15 вересня 2007 року № 174428 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та 
ПрАТ «АІСЕ Україна» 15 листопада 2011 року укладений договір поруки.
На виконання умов угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 ОСОБА_1 сплачено 74,2293 % зі 100 % в оплату чистих внесків та 79 внесків в оплату послуг ПрАТ «АІСЕ Україна». 25 квітня 2012 року імпортер автомобіля 
ВАЗ-210991 - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Технологія» (далі - ТОВ «Авто Технологія») повідомило ЗАТ «АІСЕ Україна» про те, що припиняється виробництво автомобіля ВАЗ-21099, у зв`язку з чим у травні 2012 року ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснило заміну автомобіля ВАЗ-21099 на автомобіль «Sens D4LC500» за ціною станом на травень 2012 року - 
63 040,00 грн.
З огляду на викладене, позивач зазначав, що станом на січень 2016 року (місяць закінчення за графіком внесків у групі № 630) поточна ціна автомобіля «Sens D4LC500» становила 168 000,00 грн, а загальна заборгованість ОСОБА_1 за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 складала 58 112,38 грн.
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 у розмірі 58 112,38 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 17 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АІСЕ Україна» відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 
2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги 
ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за угодою від 28 вересня 2011 року № 174428 у розмірі 58 112,38 грн та 
2 893,80 грн судового збору у рівних частинах із кожного по 964,60 грн.
Постановою Верховного суду від 03 липня 2019 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року скасовано. Справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу  ТОВ «АІСЕ Україна» задоволено частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ «АІСЕ Україна».
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «АІСЕ Україна» заборгованість у розмірі 45 317,45 грн, яка складається із суми 
33 776,02 грн - заборгованості по сплаті чистих внесків та 11 541,43 грн - заборгованості по сплаті внесків в оплату послуг.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «АІСЕ Україна» заборгованість у розмірі 45 317,45 грн, яка складається із суми 
33 776,02 грн - заборгованості по сплаті чистих внесків та 11 541,43 грн - заборгованості по сплаті внесків в оплату послуг.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ПрАТ «АІСЕ Україна» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
27 лютого 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 січня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 22 січня 2020 року заявники зазначають пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 733/608/16-ц, 
від 05 травня 2018 року в справі № 404/251/17, від 05 грудня 2018 року в справі № 346/5603/17, від 27 червня 2018 року в справі № 922/1676/15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 461/10610/13-ц.
Також заявники вказують на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання ОСОБА_1 , встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, розглянув справу за відсутності 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2 102,00 грн.
Предметом позовних вимог у справі № 308/3201/16 є стягнення заборгованості за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 у розмірі 
58 112,38 грн. 
Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Справа № 308/3201/16 є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
У касаційній скарзі заявники зазначають, що справа є малозначною, однак касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки питання можливості апеляційного суду обґрунтувати свої рішення новими доказами, отриманими під час апеляційного розгляду справи без існування поважних причин неподанні таких доказів до суду першої інстанції та без аналізу таких причин судом. Від відповіді на це питання залежить практика реалізації судами таких принципів частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод як «принцип юридичної визначеності» «принцип якості та передбачуваності закону», «принцип справедливого та безстороннього суду», «принцип рівності та змагальності сторін процесу».
У касаційній скарзі заявники зазначають, що справа має для них виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки стосується стягнення з них значної суми коштів, сплата якої становить для них надмірний тягар. Так, зокрема, ОСОБА_1 з серпня 2019 року по січень 2020 року отримав заробітну плату у розмірі 50 854,00 грн, що підтверджується доданою довідкою. Для виконання оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 має сплатити майже весь свій заробіток за шість місяців. В такому разі ОСОБА_1 просто не матиме засобів для існування. Аналогічне значення справа має й для інших заявників, які не мають роботи та не можуть сплатити встановлену оскаржуваним судовим рішенням суму коштів.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявниками обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду осіб, які подали касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Також, незгода заявників з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви 
№ 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Вказівка в резолютивній частині постанови Закарпатського апеляційного суду від 22 січня 2020 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене у малозначній справі.
Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Верховний Суд дійшов висновку про  відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 січня 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                       В. П. Курило
 
А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко