УХВАЛА

03 червня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.004149
адміністративне провадження №К/9901/13657/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А., 

перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, 
в с т а н о в и в :
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, в розмірі 136263,44 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов Адміністрації Державної прикордонної служби України залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду із позовною заявою. 
Не погоджуючись із указаним рішенням апеляційного суду, 26 травня 2020 року скаржник звернувся до суду із касаційною скаргою.
З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Так, згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.     
З огляду на аргументи касаційної скарги, підставою для відкриття касаційного провадження скаржником зазначено неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: помилкове застосування в оскаржуваному рішенні норм частини п`ятої статті 122 КАС України у той час, як строки звернення до суду із цим позовом врегульовані нормами частини третьої статті 233 КЗпП України, які є спеціальними і мають пріоритет у застосуванні. При цьому скаржник зазначав про те, що касаційне провадження підлягає відкриттю з огляду на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Водночас позивачем не вказано, у чому полягає значний суспільний інтерес або яке саме виняткове значення для учасника справи має ця справа, а інші наведені заявником мотиви зводяться до тлумачення норм процесуального і матеріального права, переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду апеляційної інстанції. 
Крім того, Суд не приймає обґрунтування скаржника щодо необхідності відступлення у цій категорії справ від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 грудня 2018 року по справі №804/285/16, оскільки Судом у цій справі вирішувалось питання, чи підлягають спірні правовідносини розгляду в порядку цивільного або адміністративного судочинства. Натомість, у справі №1.380.2019.004149 питання полягає у застосуванні процесуальних строків звернення до адміністративного суду із цим позовом. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи те, що заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі - повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О. В. Кашпур          
          
Судді:                                                                                                    О.Р. Радишевська      

          С.А. Уханенко