Ухвала
іменем України
18 травня 2020 року
м. Київ
справа № 212/6751/16-к
провадження № 51-1938ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 22 травня 2019 року залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31 січня 2001 року.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 27 січня 2020 року апеляційні скарги засудженого та його захисників залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд без законних на те підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами. Вважає, що під час ухвалення рішення 16 травня 2000 року щодо нього, склад суду не мав повноважень та правомочності здійснювати правосуддя, а Верховний суд України постановив рішення від 30 січня 2001 року без його участі та захисника, і зазначені обставини на його думку є нововиявленими відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Проте, суд апеляційної інстанції залишив без уваги наведені доводи апеляційних скарг, належної та обґрунтованої оцінки їм не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
З судових рішень убачається, що засуджений ОСОБА_4 з захисником ОСОБА_5 звернулися із заявою про перегляд судових рішень щодо нього за нововиявленими обставинами. Як на підставу для перегляду, посилалися на незаконний, на їх думку, склад суду, який розглядав справу щодо ОСОБА_4 , та те, що ухвалу Верховного суду України було постановлено без участі засудженого ОСОБА_4 та захисника, що на їх думку є нововиявленими обставинами.
Суд, розглядаючи заяву зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 459 КПК, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті, зокрема, за нововиявленими обставинами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 459 КПК передбачено вичерпний перелік обставин, що визнаються нововиявленими.
Так, нововиявленими обставинами визнаються, зокрема:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Пунктом 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.
Оскільки суддя ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи щодо ОСОБА_4 , був обраний до дня набуття чинності Конституцією України, а тому здійснював свої повноваження відповідно до вказаних вимог Конституції України.
Крім того, судами було встановлено, що згідно відповіді ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 02 жовтня 2018 року на запит адвоката ОСОБА_7 ніяким чином не вбачається підтвердження відсутності у складу суду, що 16 травня 2000 року ухвалював вирок відносно засудженого ОСОБА_4 , повноважень відправляти правосуддя. У цій відповіді лише зазначено, що інформацією щодо більшості складу суду ТУ ДСА України в Дніпропетровській області не володіє.
Таким чином, підстави стверджувати про незаконність складу суду, як про це зазначає засуджений ОСОБА_4 , відсутні.
Безпідставними також є покликання засудженого в касаційній скарзі, з приводу розгляду справи Верховним судом України без його участі та захисника, оскільки як вірно зазначив суд, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не ставив перед судом касаційної інстанції питання про його обов`язкову участь у касаційному розгляді, так само не заявляв клопотань про його доставку в судове засідання, був належним чином повідомлений про час, дату та місце касаційного розгляду. Крім того, Верховний суд України переглянув кримінальну справу в касаційному порядку відповідно до діючих на той час вимог кримінально-процесуального закону, положення якого не вимагали обов`язкової участі під час перегляду кримінальної справи в касаційному порядку як засудженого, так і захисника.
Разом із тим, зазначені в заяві обставини не є нововиявленими в розумінні приписів ст. 459 КПК, ніяким чином не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні.
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.
Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого і неспростовного характеру.
Судами не встановлено таких обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судових рішень і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність рішень, що належить переглянути.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду справи, належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_4 та захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , надав детальні відповіді на доводи в апеляційних скаргах та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що обставини, зазначені у заяві про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, не можуть вважатися нововиявленими у розумінні ст. 459 КПК.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 не наведено доводів, які би свідчили, що в цьому провадженні були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Таким чином, із поданої касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування судових рішень.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 с. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                             ОСОБА_3