ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5672/20 Справа № 212/8277/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/8277/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року, яке ухвалене суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

 В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. 
В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2008 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 14 червня 2007 року, до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_6 ухилявся від сплати присуджених аліментів. У вересні 2009 року відповідача оголошено в розшук. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.06.2009 року ОСОБА_2 визнано безвісно відсутнім. Від державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області позивачу стало відомо, що на теперішній час відповідач працевлаштувався. Позивачка не може самостійно забезпечити в повному обсязі утримання дитини, тому вважає, що позивач зможе сплачувати аліменти в збільшеному розмірі, що дорівнюватиме ј частини його заробітку (доходу).
Позивачка, скористалася своїм правом, визначеним  ст. 181 СК України,  та  просила суд: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 300,00 гривень щомісяця на ј частку заробітку (доходу) ОСОБА_6 на користь позивачки ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2008 року у справі № 2-739/2008.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_6 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в дохід держави у розмірі 786,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим не міг надавати суду свої заперечення, що призвело до ухвалення судом неправильного рішення. Так, судом взагалі не було враховано його матеріальний та сімейний стан, тоді як на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати якої померла і він змушений самостійно забезпечувати їх спільній дитині безпечні умови для життя і здорового розвитку, рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного і духовного розвитку.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази  надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,   позивачка ОСОБА_1   зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.  
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з метою забезпечення прав дитини на належне матеріальне забезпечення, законодавчо гарантоване у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  прийшов до висновку, що попередньо визначений судовим рішенням розмір аліментів на утримання дитини у сумі 300,00 грн. щомісячно може бути збільшений шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від щомісячного доходу (заробітку) платника аліментів. 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача  ОСОБА_2   обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як вбачається з матеріалів справи, судове повідомлення про призначення судового розгляду на 01 квітня 2019 року та копія позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження у справі, які направлялися судом на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повернуто на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 37-39), інших відомостей щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи матеріали не містять.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги  щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, 22 червня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11).
Сторони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2008 року стягнуто з ОСОБА_6 аліменти в розмірі 300 гривень на місяць з усіх видів доходів останнього на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, починаючи стягнення з 14 червня 2007 року (а.с. 6).
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2009 року, за заявою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 визнано безвісно відсутнім (а.с.8).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року, за заявою ОСОБА_1 , видано дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 300 гривень щомісяця.
В ході проведення виконавчих дій по примусовому виконанню зазначеного виконавчого листа, старшим державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Риба І.В., встановлено, що боржник ОСОБА_2 отримує дохід у ТОВ «Аквітінія-Пром».
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.
Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
До аналогічного висновку дійшов й Верховний суд України у постанові від 05 лютого 2014 року по цивільній справі № 6-143цс13, зазначивши, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
В зв`язку з наведеним, позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню.
Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).
З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Судом встановлено, що, згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 10 лютого 2016 року, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с. 88).
ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 30 років, про що Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 19 лютого 2018 року складено відповідний актовий запис №257 та видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с. 87).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності на утримання відповідача малолітньої дитини, яку він виховує самостійно, та приходить до висновку про можливість   визначити аліменти на утримання дитини  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини, на користь позивачки, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків, з урахуванням того, що такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки, в силу п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, суд також присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 786,40 грн.
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2  - задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  01 квітня 2019  року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2008 року у справі № 2-739/2008.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 40 (сорок) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 травня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: