ПОСТАНОВА
Іменем України

02 квітня 2020 року 
Київ
справа №348/7/17
адміністративне провадження №К/9901/24577/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року (колегія суддів: Сапіга В.П., Обрізко І.М., Кухтей Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Управління) з вимогами визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати Управління зарахувати йому пільговий стаж за Списком №2 з 05.01.2013 по 11.04.2013 та з 17.05.2013 по 31.07.2016.
Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2017 адміністративний позов задоволено.
Визнано неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботу у Акціонерному товаристві «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» період роботи з 05.01.2013 року по 11.04.2013 року та з 17.05.2013 року по 31.07.2016 року на посаді «моторист цементувального агрегату 5-го розряду», яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 (Розділ 12, підрозділ 12-1а), призначити та виплатити ОСОБА_1 з 20.06.2016 року пенсію за Списком №2.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2017 у справі № 348/7/17 скасовано  та прийнято нову постанову, якою відмовлено  в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її  скасувати  та залишити в силі постанову першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що  суд дійшов помилкового висновку про те, що в Акціонерному товаристві «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин»  не проведено атестацію робочого місця, оскільки остання підтверджується відповідними наказами.  Крім того вказує, що відповідальність за несвоєчасну проведення атестації покладається на керівника підприємства.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 серпня  2017 року відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами встановлено, що   ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням 55 - річного віку, 01.08.2016 звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №2 та подав пакет документів про його стаж роботи, в тому числі уточнюючі довідки, довідки про заробітну плату та посвідчення про проживання у гірському населеному пункті.
Листом № 6067/03 від 02.11.2016 Управління відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком по Списку №2 у зв`язку з тим, що при страховому стажі роботи 35 років 9 місяців та 7 днів, роботу по Списку №2 йому зараховано лише 12 років 0 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за Списком 2 у віці 55 років. Не зараховано Управлінням період роботи позивача в АО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» з 05.01.2013 по 11.04.2013 та з 17.05.2013 по 31.07.2016 та роз`яснено про право на спірну пільгову пенсію за умови представлення копій наказів про проведення чергової атестації робочих місць на АТ «Білоруське УПНП і КРС» за вказані періоди роботи.
Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пільговий стаж за Списком №2  позивача підтверджується   трудовою книжкою,  довідкою про підтвердження особливого характеру роботи або умов праці, які необхідні для дострокового призначення трудової пенсії по віку, видану АТ «Білоруське УПНП і КРС», наказами про прийняття на роботу та довідками про заробітну плату. 
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що  в матеріалах справи відсутні дані про проведення атестації робочого місця позивача в АТ «Білоруське УПНП і КРС», тому періоди роботи позивача з 05.01.2013 по 11.04.2013 та з 17.05.2013 по 31.07.2016  не підлягають до врахування як такі, що дають право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору в даній справі є зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача на території Російської Федерації на підприємстві АТ «Білоруське УПНП і КРС» періоди роботи позивача з 05.01.2013 по 11.04.2013 та з 17.05.2013 по 31.07.2016.  
Згідно ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення  пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Відповідно до статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2000  на підставі наказу №181-к позивач по справі ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у АТ «Білоруське УПНП і КРС» на посаду «моторист цементувального агрегату 6-го розряду».
10.07.2003  на підставі наказу №930-к позивача по справі тимчасово переведено на посаду «слюсар по ремонту автомобілів», на якій він пропрацював до 07.08.2003 року.
З 07.08.2003  по 31.08.2008 позивач по справі ОСОБА_1 працював на посаді «моторист цементувального агрегату» в автоексплуатаційному цеху.
05.01.2013 на підставі наказу №120-к позивач по справі був прийнятий на роботу у АТ «Білоруське УПНП і КРС» на посаду «моторист цементувального агрегату 5-го розряду», 11.04.2013 року на підставі наказу №1283-к звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дозволу на працю.
На підставі наказу №1458-к від 17.05.2013  позивача по справі ОСОБА_1 було прийнято на посаду «моторист цементувального агрегату 5-го розряду» у АТ «Білоруське УПНП і КРС», де він працював до 15.08.2016 року.
Весь стаж роботи у АТ «Білоруське УПНП і КРС» з 06.03.2000  по 31.07.2013  підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача по справі        ОСОБА_1 . 
Також позивачем подано довідку про підтвердження особливого характеру роботи або умов праці, які необхідні для дострокового призначення трудової пенсії по віку, видану АТ «Білоруське УПНП і КРС» від 24.08.2015  за №233, наказ про прийняття на роботу від 17.05.2013, довідку про заробітну плату в АТ «Білоруське УПНП і КРС» №36 від 26.01.2016, довідку про заробітну плату в АТ «Білоруське УПНП і КРС» №37 від 26.01.2016, довідку про заробітну плату в АТ «Білоруське УПНП і КРС» №38 від 26.01.2016, які підтверджують його стаж роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2.
Спірним є період роботи  з 05.01.2013 по 11.04.2013 та з 17.05.2013 по 31.07.2016, який суд апеляційної інстанції відмовив в зарахуванні через відсутнсть атестації робочого місця.
Проте колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відтак,  своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Проте Верховний Суд України при ухваленні постанов від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 і 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15 віддав перевагу найменш сприятливому для позивачів тлумаченню законодавства України.
Велика Палата Верховного Суду  у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020   сформулювала правовий висновок, згідно  особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.  Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а  відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Отже,  зважаючи на вказаний правовий висновок,  висновки суду апеляційної інстанції про відсутність  підстав для зарахування  до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи  є помилковими, а відтак постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 352 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 343, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року скасувати.
Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області  від 06 березня 2017 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                                   Л.Л. Мороз

                                                                                                                      А.І. Рибачук