ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2020 року           справа №200/1002/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,  розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   Управління соціального захисту населення Слов`янської  міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 р. (у повному обсязі виготовлено та підписано 3 квітня 2020 року у м. Слов`янськ)  у справі  № 200/1002/20-а (головуючий І інстанції суддя Зеленов А.С.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління соціального захисту населення Слов`янської  міської ради      про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
                                                                                                                                   
                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.01.2020 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій просив  визнати протиправними дії відповідача щодо надіслання повідомлення № 2277/5 від 03.06.2019 року про відшкодування коштів по переплачених житлових субсидіях в сумі 10483, 48 грн.; визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення їй житлової субсидії за електронною заявою та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк», призначивши субсидію; вирішити питання судових витрат (а.с. 2-3).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №  200/1002/20-а   позов задоволено (а.с. 36-39)
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, оформлене у вигляді повідомлення  від 03 червня 2019 року № 11-11/227715 про відшкодування коштів по переплачених житлових субсидіях.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, щодо не призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за її електронною заявою № НОМЕР_1 .
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, повторно розглянути електронну заяву ОСОБА_1 № НОМЕР_1 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк» призначивши їй субсидію.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 36-39).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив  рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призначення субсидії для відшкодування витрат  на оплату житлово-комунальних послуг регламентується Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 зі змінами.
Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 року № 329 з 1 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяв і декларації, якщо у складі домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.  З відповідною заявою та декларацією позивач у 2018 році не звернулась. Управлінням було здійснено перепризначення житлової субсидії з 01.05.2018 року автоматично без урахування доходів чоловіка, що призвело до надміру виплачених коштів.
За п.п. 5-1 п. 6 Положення житлова субсидія не призначається, якщо громадянин не повернув надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії за попередні періоди її одержання на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або не сплачує суми до повернення, визначені відповідним структурним підрозділом з питань соціального захисту населення.
Таким чином Управлінням 04.07.2019 року прийнято рішення про не призначення житлової субсидії з 01 травня 2019 року.
Також апелянт вказує на те, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянка України (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,  паспорт  серії НОМЕР_3 )  (а.с. 4-5).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні як одержувач житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (далі - житлова субсидія) з 02 червня 2015 року.
В травні ОСОБА_1 подано в електронній формі заяву на призначення субсидії № НОМЕР_1 .  Листом Мінсоцполітики надісланим на електронну адресу позивача повідомлено, що електронну заявку № НОМЕР_1  про призначення субсидії розглянуто та прийнято рішення про призначення субсидії (а.с.8).
07 червня 2019 року ОСОБА_1 отримано повідомлення № 11-11/227715 від 03 червня 2019 року про відшкодування коштів по переплачених житлових субсидіях. Цим повідомленням позивача проінформовано про припинення їй виплати субсидії з 01 травня 2019 року раніше надано та запропоновано повернути в добровільному порядку кошти у сумі 10483,48 грн.  (а.с.6).
20 вересня 2019 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради за роз`ясненням. Листом від 30 вересня 2019 року вих. № Ф-1253-211-6.3  відповідач повідомив позивача, що оскільки вона до Управління не звертались, права на призначення житлової субсидії з 01 травня 2018 року вона не мала. Несвоєчасне надання інформації про персональні дані чоловіка призвели до переплати державних коштів за період з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року на загальну суму 10483,48 грн. Оскільки ОСОБА_1 не повернуто суму переплаченої субсидії, то не було підстав для призначення їй субсидії на наступний період (а.с.7).
Спірним питанням у справі є правомірність не призначення позивачу житлової субсидії з 01.05.2018 року.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг регламентується Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом пункту 2 постанови КМУ від 27 квітня 2018 року № 329 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1022» з 1 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяв і декларації, якщо у складі домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.
Пунктом 3 Положення призначення житлових субсидій окреслено, що контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).
У п. 13 Положення визначено, що громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.
02 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії  (а.с.25). 
З 02 червня 2015 року по 31 березня 2019 року ОСОБА_1 отримувала субсидію.
В результаті проведеної відділом державних соціальних інспекторів Управління перевірки правильності та повноти інформації даних, наданих для призначення житлової субсидії, вказано, що ОСОБА_1 не надала інформацію щодо перебування у шлюбі, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів, у вигляді субсидії з 01 травня 2018 року по 31 березня 2019 року на суму 10483,48 грн. (а.с.27).
За результатами перевірки ОСОБА_1 надіслано повідомлення (№ 11-11/2277/5 від 03 червня 2019 року) про необхідність повернення в добровільному порядку надміру отриманої житлової субсидії у розмірі 6217,67 грн. на рахунок Управління, а також суму переплати у розмірі 4265,81 грн. на рахунок Міністерства соціальної політики України (а.с.29).
Заявник надміру отриману житлову субсидію у добровільному порядку не повернув.
За унормуванням п. 78 Положення після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні, крім домогосподарств: у складі яких є особи, зазначені у підпункті 3 пункту 14 цього Положення (за винятком осіб, зазначених в абзацах шостому та сьомому підпункту 3 пункту 14 цього Положення); у складі яких є внутрішньо переміщені особи; у складі яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб; які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; які орендують житлове приміщення для проживання і звертаються за житловою субсидією на оплату житлово-комунальних послуг.
Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктами 50-59 цього Положення, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії або подання документів на розгляд комісії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктами 61- 63 цього Положення.
У п. 90 Положення передбачено, що  громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про виникнення обставин, зокрема щодо:
зміни складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) 'членів домогосподарств, зазначених в абзацах третьому, четвертому і шостому пункту 78 цього Положення; зміни соціального статусу членів домогосподарства; зміни у складі сім`ї члена домогосподарства;
зміни переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання; зміни переліку витрат на управління багатоквартирним будинком; зміни управителя, виконавця комунальних послуг, створення об`єднання; настання умов, зазначених у підпунктах 2 і 4 пункту 14 цього Положення.
У разі зміни складу зареєстрованих (фактично проживаючих) у житловому приміщенні (будинку) осіб, складу сім`ї члена домогосподарства, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання подаються нові заява та декларація.
П. 3 Положення, що було чинне на момент виникнення спірних правовідносин (постанова КМУ № 329 від 28 квітня 2018 року), обумовлювалось, що призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).
У територіальних громадах (в тому числі об`єднаних), у виконавчих органах яких відсутні структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, прийняття заяв громадян з необхідними документами для призначення житлових субсидій та передачу їх відповідним структурним підрозділам з питань соціального захисту населення безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг чи їх фронт-офіси здійснюють уповноважені особи, які визначаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.
Інформація про призначені житлові субсидії вноситься структурним підрозділом з питань соціального захисту населення до Єдиного державного реєстру отримувачів житлових субсидій, держателем якого є Мінсоцполітики.
Житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В окремих випадках за рішеннями комісій, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - комісії), житлові субсидії непрацездатним непрацюючим особам, які проживають самі, можуть призначатися на норму, яка перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла (далі - понаднормова площа житла).
Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлових субсидій на понаднормову площу житла за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню приймається комісією на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства і переглядається у разі зміни складу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), складу сім`ї члена домогосподарства, працевлаштування таких осіб або виникнення у них інших джерел доходів.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що  жодних змін у складі сім`ї позивача не виникло, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з 2011 року і відповідач мав повний доступ до цих відомостей. 
Обов`язку з надання додаткових заяв про призначення субсидій у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 329 від 27 квітня 2018 року у позивача не виникло. Постанова набрала чинності з 1 травня 2018 року, але не містила приписів перепризначення субсидій, тільки встановлювала умови призначення субсидій з 01.05.2018 року. 
Якщо   відповідач вважав, що відсутні підстави для призначення  позивачу субсидії на опалювальний сезон 2018-2019 років, він повинен був  субсидію не призначати  у відповідності до норм Порядку.
Таким чином, відповідач повинен був розглянути заяву та прийняти відповідне рішення. 
Суд звертає увагу на те, що предметом спору у справі є питання призначення субсидії, а не повернення надміру виплаченої суми житлової субсидії  (за твердженням відповідача).
Враховуючи наведені положення законодавства, рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, оформлене у вигляді повідомлення  від 03 червня 2019 року  про відшкодування коштів по переплачених житлових субсидіях є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Як наслідок, дії відповідача щодо відмови у призначенні субсидії є неправомірними.
Посилання апелянта на рішення Верховного Суду у справах № 727/5743/15-ц, №  298/1396/16-ц є недоречними, оскільки предмет спору у справах не є тотожнім предмету у справі № 200/1002/20-а.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.
На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Згідно вимог ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Також на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.
Відповідно до додаткової угоди до договору про надання юридичних послуг від 16 січня 2020 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 3000 грн., а саме:  вивчення матеріалів справи – 2 год. – 1500,  складання позову – 2 год., 1500 грн. На підтвердження сплати цієї суми позивачем до матеріалів позовної заяви додано оригінал квитанції від 16 січня 2020 року (а.с.12-13). 
Таким чином, наданими документами позивачем підтверджено отримання послуг адвоката, надано до суду опис виконаних адвокатом робіт та докази фактичного понесення витрат на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 3000 грн.
З урахуванням наведеного, аналізуючи все вищевикладене, ураховуючи документи, надані представником позивача на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що вказані документи є належними та допустимими доказами  в розумінні ст.ст. 73 - 75 КАС України для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі, а тому суд першої інстанції  дійшов вірного висновку про задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Згідно п.41 висновку №м11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).   
За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень  відповідачем не доведено, що,   відмовляючи  у  розгляді заяви про призначення  житлової субсидії,  він діяв правомірно.
На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,                                                        

                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення Слов`янської  міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 р.  -  залишити без задоволення.
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 р.  у справі  № 200/1002/20-а    - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повне судове рішення   складено 10 червня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Г.М. Міронова                                                                                                                                                                                                
Судді                                                                                                      Т.Г. Арабей 
                                                                                                               І.В. Геращенко