ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2020 року 
Київ
справа №815/5826/16
адміністративні провадження №№К/9901/29603/18, К/9901/29606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Губської О. А.,
суддів: Білак М. В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, провадження по якій відкрито
за касаційними скаргами   ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Бутенко А.В. (головуючий), Кравченко М.М.,  Свиди Л.І. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня    2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Джабурія О.В. (головуючий), Вербицької Н.В. ,  Крусяна А.В.
І. Суть спору та історія справи
1. ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , третя особа: Державна казначейська служба України, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
1.1. Визнати протиправною бездіяльність Міністра оборони України щодо прийняття обов`язкового рішення про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке підлягало видачі за весь час вимушеного прогулу, в якому позивач перебував з 08.10.2009 року по 20.05.2015 року включно в результаті незаконного звільнення з військової служби в 2009 році.
1.2. Визнати протиправними бездіяльність та скасувати рішення Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України від 22.10.2016 та від 31.10.2016 про відмову позивачу в перерахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, нарахування та виплата якої була проведена в серпні 2016 року та за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2014 по 20.05.2015 включно.
1.3. Зобов`язати Міністра оборони України порядком, визначеним діючим законодавством України прийняти рішення:
1.3.1. на виконання п. 15 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 по адміністративній справі №2а-6803/09/1570 про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в період з 30.10.2002 по 08.10.2009 включно та оформити це рішення належним службовим документом;
1.3.2. про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь час вимушеного прогулу з 08.10.2009 року по 20.05.2015 року включно та оформити належним службовим документом.
1.4. Зобов`язати військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 :
1.4.1. зробити перерахунок нарахування грошової компенсації вартості за неотримане позивачу речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за закупівельними цінами на предмети речового майна, яке діяло в ЗС України в серпні 2016 року;
1.4.2. нарахувати та виплатити позивачу різницю коштів, отриману за результатами перерахунку грошової компенсації, попередньо перевіривши їх індексацію;
1.4.3. виплатити позивачу в повному обсязі грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно розрахованої за цінами 2016 року.
1.5. Зобов`язати військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_3 :
1.5.1. нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 25.07.2014 по 19.05.2015 включно;
1.5.2. виплатити позивачу в повному обсязі грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, який буде утриманий з даної грошової компенсації за речове майно;
1.5.3. стягнути з Міністра оборони України на користь позивача на відшкодування заподіяної йому протиправною бездіяльністю Міністра оборони України та протиправною бездіяльністю Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) тисяч гривень.
2. Відповідачі позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість. 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 у справі №2а-6803/09/1570, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України № 666 (по особовому складу) від 17 серпня 2009 року про звільнення капітана 1 рангу ОСОБА_1 заступника командира району-начальника відділу матеріально-технічного забезпечення управління Західного морського району ВМС ЗС України з військової служби у запас за віком (п. "в" ч. 7  ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"); поновлено капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 08 жовтня 2009 року на військовій службі на посаді, зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому грошові кошти як компенсацію за речове майно з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року.
4. Наказом Міністра оборони України № 150 (по особовому складу) від 05.03.2015, який прийнято на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014, скасовано, зокрема, наказ Міністра оборони України від 17.08.2009 № 666 про звільнення з військової служби у запас за п. "в" (за віком) ч.7  ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" капітана 1 рангу ОСОБА_1 , поновлено позивача на військовій службі з 08.10.2009 та призначено начальником відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
5. Наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 88 (по стройовій частині) від 14.05.2015 позивача з 14.05.2015 зараховано до списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та поставлено на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 та фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 .
6. Згідно з наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 93 (по стройовій частині) від 21.05.2015 позивач вважався таким, що 20.05.2015 прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків.
7. Наказом Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 відповідно до ч. 7  ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті капітана І рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за п. "б" (за станом здоров`я) (п. 3 наказу).
8. Наказом Командування Військово-морських сил Збройних сил України від 14.11.2016 №230, позивача виключено зі списків особового складу Командування Військово-морських сил Збройних сил України та знято з усіх видів забезпечення.
9. Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю Міністра оборони України щодо прийняття обов`язкового рішення про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період вимушеного прогулу з 08.10.2009 по 20.05.2015, бездіяльністю Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України та відмовами в перерахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, нарахування та виплата якої була проведена в серпні 2016 та за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2014 по 20.05.2015, викладеними в рішеннях від 22.10.2016 та від 31.10.2016, звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
10. Одеський окружний адміністративний суд постановою від 12 травня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року позовні вимоги задовольнив частково.
10.1. Зобов`язав в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити різницю грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за закупівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року.
10.2. Зобов`язав в/ч НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 26.07.2014 по 19.05.2015 включно.
10.3.  У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
11. Задовольняючи частково позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання бездіяльності Міністра оборони України щодо неприйняття рішення про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період вимушеного прогулу протиправною, оскільки саме наказ Міністра оборони України є підставою для видання відповідного наказу командиром військової частини, в якій поновлюється на військовій службі незаконно звільнений військовослужбовець, нарахування та проведення всіх виплат, передбачених чинним законодавством у зв`язку з поновленням на    військовій службі. При цьому, оскільки саме військові частини НОМЕР_2   та НОМЕР_3 повинні були нарахувати та виплатити позивачу компенсацію вартості за речове майно, визначене чинним законодавством, при звільненні з військової служби, а тому у Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України були відсутні підстави для здійснення таких виплат. Також суди прийшли до висновку, що розрахунок із позивачем по матеріальному забезпеченню на день виключення зі списків особового складу командування ВМС ЗС України мали провести з урахуванням всього періоду вимушеного прогулу позивача, проте станом на 14.11.2016 (день виключення позивача зі списків особового складу командування ВМС ЗС України) позивачу протиправно не було виплачено матеріальне забезпечення за 10 місяців безперервної військової служби з 26.07.2014 по 19.05.2015. Суди прийшли до висновку, що військовими частами порушено право позивача на отримання компенсації за неотримане речове майно, а тому позовні вимоги про зобов`язання в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити різницю грошової компенсації за неотримане речове майно    за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за закупівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року та зобов`язання в/ч НОМЕР_3 нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 26.07.2014 по 19.05.2015 включно, належить задовольнити.
IV. Касаційне оскарження 
12. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
13. У скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про:
13.1. Визнання протиправною бездіяльності Міністра оборони України щодо прийняття обов`язкового рішення про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке підлягало видачі за весь час вимушеного прогулу, в якому позивач перебував з 08.10.2009 по 20.05.2015 включно в результаті незаконного звільнення з військової служби в 2009 році.
13.2. Зобов`язання Міністра оборони України порядком, визначеним діючим законодавством України прийняти рішення: на виконання п. 15 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 по адміністративній справі №2а-6803/09/1570 про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в період з 30.10.2002 по 08.10.2009 включно та оформити це рішення належним службовим документом; про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь час вимушеного прогулу з 08.10.2009 по 20.05.2015 включно та оформити належним службовим документом.
13.3. Визнання протиправними та скасування рішення Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України від 22.10.2016 та від 31.10.2016 про відмову позивачу в перерахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, нарахування та виплата якої була проведена в серпні 2016 року за закупівельними цінами на предмети речового майна, які фактично не діяли в ЗС України станом на серпень 2016 року та у виплаті йому грошової компенсації за речове майно за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2014 по 20.05.2015 включно.
13.4. Стягнення з Міністра оборони України на користь позивача на відшкодування заподіяної йому протиправною бездіяльністю Міністра оборони України та протиправною бездіяльністю Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України від 22.10.2016 моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) тисяч гривень.
13.5. Зобов`язання військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 при нарахуванні та виплаті позивачу різниці коштів, отриманих за результатами перерахунку грошової компенсації, провести їх індексацію; виплатити позивачу в повному обсязі грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно, розрахованої за цінами 2016 року.
13.6. Зобов`язання військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_3 виплатити позивачу в повному обсязі грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, який буде утримано з грошової компенсації за неотримане ним речове майно за час вимушеного прогулу з 26.07.2014 по 19.05.2015
13.7. Прийняти за даними позовними вимогами нову постанову, якою задовольнити зазначені позовні вимоги.
14. Свої вимоги позивач мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанції безпідставно не застосували відносно Міністра оборони України, як посадової особи, норму матеріального права, згідно з якою Міністр оборони України зобов`язаний був прийняти рішення про виплату йому грошового та матеріального забезпечення (грошової компенсації за неотримане ним речове майно) за час вимушеного прогулу за період з 08.10.2009 по 20.05.2014 включно, які недоотримані ним внаслідок незаконного звільнення, оскільки тільки  Міністр оборони України мав виключне право на це. Правовим наслідком протиправної бездіяльності Міністра оборони України є протиправне рішення Командувача ВМС ЗС України про виключення його зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України та зняття з усіх видів забезпечення, оформлене наказом Командування ВМС ЗС України № 230 (по стройовій частині) від 14.11.2016 без виплати позивачу, як військовослужбовцю, грошової компенсації за недоотримане речове майно за час вимушеного прогулу. Крім того, скаржник зазначає, що знаходження його на речовому забезпеченні у період з 18.05.2015 по 14.11.2016 включно у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_3 не звільняє Командувача ВМС ЗС України, як командира в/ч НОМЕР_1 , від прав та обов`язків стосовно нього. Позивач також вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не розглядали його позовну вимогу про стягнення на його користь грошових коштів на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. 
15. Крім того, у своїй касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_2 , посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення винесені при неправильній правовій оцінці обставин справи та з порушенням судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити різницю грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за закупівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року та винести у цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги залишити без задоволення.
16. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій при задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити різницю грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за закупівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року безпідставно застосовано норми Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, оскільки вказаний Порядок передбачає лише два випадки, коли виплачується грошова компенсація, а саме у разі звільнення з військової служби та у разі загибелі (смерті) військовослужбовця. Разом з тим, підставою для проведення військовою частиною НОМЕР_2 виплати позивачу грошової компенсації було розпорядження Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 01.08.2016 №177, а метою - виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 у справі №2а-6803/09/1570. Також, скаржник зазначає, що відповідно до вимог Порядку виплата компенсації проводиться на підставі наказу командира за місцем служби, у той час як позивачу відповідні кошти були виплачені на підставі розпорядження Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 01.08.2016 № 177 виключно з метою виконання судового рішення, а не у зв`язку зі звільненням позивача з військової служби. Також скаржник зауважує, що зазначена виплата здійснена ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 , яка не була місцем служби зазначеного військовослужбовця.
17. Позивач у відзиві на касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині, що оскаржується військовою частиною - без змін.
18. Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на касаційну скаргу позивача зазначає, що вона у частині, що стосується заявлених до військової частини НОМЕР_2 позовних вимог суперечить вимогам законодавства та є необґрунтованою
V. Нормативне регулювання
19. Приписами частини 2  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
20. Відповідно до  ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (далі - Закон № 2011-ХІІ), ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
21. Згідно з абз. 2 ч.1  ст.8 Закону №2011-ХІІ  врегульовано, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
22. Відповідно до абз.3 ч.2  ст.8 Закону №2011-ХІІ  у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
23. Відповідно до ч.1  ст.9 Закону №2011-ХІІ  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
24. Частинами 2, 3  ст. 9 Закону №2011-ХІІ  встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
25. Згідно з ч.9  ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
26. Відповідно до п. 231 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.
27. Пунктом 232 Положення встановлено, що у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.
28. Відповідно до вимог абз.3 п.242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
29. Згідно з п.1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою  наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за N438/16454, Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 N1153.
30. Відповідно до п.12.5 Інструкції, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби в наказі командира військової частини, в якій поновлюється на військовій службі незаконно звільнений військовослужбовець, зазначається про виплату йому матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав унаслідок незаконного звільнення. Період вимушеного прогулу зараховується військовослужбовцю до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні та строку контракту.
31. Частиною 3 п.12.8 Інструкції встановлено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.
32. Згідно з пунктом 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил України компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого  Постановою КМ України № 178 від 16.03.2016 (далі – Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
33. Відповідно до пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
34. Згідно з пунктом 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
35. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку №178).  
36. Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої  наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №    232  (далі -Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
37. Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44  (з урахуванням  постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 2005 року № 17), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції.
Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, МНС, податкової міліції.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами) що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених  Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
38. Згідно з пунктом  168.5  статті  168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
VІ. Позиція   Верховного Суду
39. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 по справі №2-а-6803/09/1570 позивача було поновлено на військовій службі з 08.10.2009.
40. Так, наказом Міністра оборони України № 150 (по особовому складу) від 05.03.2015, який прийнято на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014, скасовано, зокрема, наказ Міністра оборони України від 17.08.2009 № 666 про звільнення з військової служби у запас за п. "в" (за віком) ч.7  ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" капітана 1 рангу ОСОБА_1 , поновлено позивача на військовій службі з 08.10.2009 та призначено начальником відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
41. Наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 88 (по стройовій частині) від 14.05.2015 позивача з 14.05.2015 зараховано до списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та поставлено на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 та фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 .
42. Згідно з наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 93 (по стройовій частині) від 21.05.2015 року позивач вважався таким, що 20.05.2015 року прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків.
43. Отже, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, наказ Міністра оборони України є підставою для видання відповідного наказу командиром військової частини, в якій поновлюється на військовій службі незаконно звільнений військовослужбовець, нарахування та проведення всіх виплат, передбачених чинним законодавством у зв`язку з поновленням на військовій службі. 
44. Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суди повинні були керуватися нормами Закону, а не підзаконних нормативно-правових актів є безпідставними, оскільки вказані нормативно-правові акти були прийняті саме на реалізацію норм Закону, а тому, в даному випадку, підлягають застосуванню, як спеціальні.
45. Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідок, які містяться в матеріалах справи, позивач перебував на всіх видах забезпечення та фінансового забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 з 18.05.2015 по 29.10.2015 та у військовій частині НОМЕР_3 з 29.10.2015 по 14.11.2016. Саме вказані військові частини повинні були нарахувати та виплатити позивачу компенсацію вартості за речове майно, визначене чинним законодавством, при звільненні з військової служби, а тому безпосередньо у Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України були відсутні підстави для здійснення таких виплат.
46. З огляду на викладене, вірними є висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішень Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України від 22.10.2016 року та від 31.10.2016 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, нарахування та виплата якої була проведена в серпні 2016 року та за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2014 по 20.05.2015 включно.
47. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.08.1971 по 14.11.2016 позивач безперервно проходив військову службу.
48. При цьому, з 08.10.2009 з вини посадових осіб Міністерства оборони України позивач перебував у вимушеному прогулі, який також з вини роботодавця закінчився не 25.07.2014 (дата постанови Одеського апеляційного адміністративного суду, яка підлягала негайному виконанню), а 20.05.2015, оскільки лише цією датою позивача фактично було допущено до виконання ним своїх посадових обов`язків у Збройних Силах України, що підтверджується послужним списком позивача.
49. Тобто,   розрахунок із позивачем по матеріальному забезпеченню на день виключення його із списків особового складу командування ВМС ЗС України повинен був бути проведений з урахуванням всього періоду вимушеного прогулу позивача.
50. Проте станом на 14.11.2016 (день виключення позивача зі списків особового складу командування ВМС ЗС України) позивачу протиправно не було виплачено грошове та матеріальне забезпечення за 10 місяців безперервної військової служби з 26.07.2014 по 19.05.2015 включно.
51. Вказані обставини також були встановлені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі №815/7098/16.
52. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, за період з 26.07.2014 року по 19.05.2015 року включно.
53. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в серпні 2016 року від військової частини НОМЕР_2 , позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно, що не заперечується сторонами, однак нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки №5 від 08.06.2015, яка складена відповідачем за цінами на предмети речового майна станом на 01.01.2015, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.
54. Отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, з боку військової частини НОМЕР_2 порушено право позивача на отримання цієї компенсації виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2016 року.
55. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 по справі №2040/7697/18 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №809/1488/16.
56. При цьому безпідставними є посилання військової частини в касаційній скарзі, що вимоги Порядку №178 у даному випадку застосуванню не підлягають, з огляду на наступне.
57. Так, предметом позову у даній справі є не право позивача на отримання такої компенсації (як було зазначено вище, в серпні 2016 року позивач вже отримав від військової частини НОМЕР_2 компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014), а невідповідність розміру такої компенсації, виплаченої військовою частиною, вимогам норм чинного законодавства, а саме безпосередньо пункту 5 Порядком №178.  
58. А тому в даному випадку при визначенні розміру вказаної вище компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно, суди попередніх інстанції правомірно керувалися нормами Порядку №178 та  прийшли до висновку про необхідність здійснення в/ч НОМЕР_2 перерахунку та виплати різниці такої грошової компенсації.
59. При цьому, суди правомірно не задовольнили вимоги позивача в частині необхідності проведення індексації отриманих за результатами перерахунку грошової компенсації коштів та виплати їх з урахуванням такої індексації, оскільки індексація компенсації замість належного до видачі речового майна чинним законодавством не передбачена.
60. Відповідно до  ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
61. Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
62. Тобто, грошова компенсація замість речового майна не належить до визначеного вказаним законом об`єкта індексації.
63. Щодо позовних вимог щодо виплати позивачу в повному обсязі грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, яка буде утримана з компенсації за неотримане речове майно, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що   оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними.
64. Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь з Міністра оборони України заподіяної йому протиправною бездіяльністю Міністра оборони України та протиправною бездіяльністю Командуючого Військово-Морськими Силами ЗС України моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) тисяч гривень, Суд зазначає наступне.
65. Згідно з роз`ясненнями  постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»  моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
66. Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
67. Пунктом 5 цієї  постанови  визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
68. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15.
69. Беручи до уваги те, що позивачем не доведено та не надано судам попередніх інстанцій відповідних доказів завдання йому моральної шкоди, також не наведено міркування, з яких позивач виходив при визначені розміру шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
70. При цьому, помилковими є доводи позивача, що вказана позовна вимога судами попередніх інстанцій не досліджувалася, оскільки протилежне вбачається з оскаржуваних судових рішень.
71. Таким чином, доводи, викладені у касаційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
72. При цьому, в силу вимог частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
73. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
74. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
VI. Судові витрати
75. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня  2017 року у справі № 815/5826/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    О. В. Калашнікова