ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 266/3043/18
провадження № 61-48656св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,                    Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення        учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року в складі колегії суддів Биліни Т. І., Мальцевої Є. Є., Принцевської В. П.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
30 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ НП в Донецькій області та просив стягнути з відповідача 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням із посади.
 
В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 вказував, що з 07 листопада 2015 року працював на посаді старшого інспектора поліції в Покровському відділі поліції Головного управління Національної поліції, з якої наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 січня 2017 року № 67 о/с «По особовому складу» звільнений за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність). 
 
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, яка набрала законної сили, вказаний наказ визнаний незаконним і ОСОБА_1 поновлений на посаді. 
 
Незаконне звільнення викликало в позивача моральні страждання, які полягали у втраті нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після звільнення він не отримував грошового забезпечення, а як наслідок був позбавлений можливості матеріально забезпечувати свою сім`ю, задовольняти свої матеріальні та духовні потреби, а тому просив вирішити спір у судовому порядку та стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування моральної шкоди. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі 
 
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 липня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ГУ НП у Донецькій області на користь ОСОБА_1 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що незаконне звільнення                 ОСОБА_1 завдало йому моральної шкоди та значних душевних страждань, а тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному з урахуванням вимог розумності та справедливості.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ГУ НП у Донецькій області задоволено, рішення Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 05 липня 2018 року скасовано, та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що заробітна плата за період вимушеного прогулу була виплачена ОСОБА_1 на підставі рішення суду в адміністративній справі, а позивач не довів у встановленому законом порядку, якими діями відповідача йому була завдана моральна шкода. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказане судове рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадежння в даній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2020 року дана справа призначена до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення судупершої інстанції.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, щопостановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Донецькій області, Покровського ВП ГУ НП у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, визнання протиправними дій щодо проведення атестації, визнання протиправним та скасування рішення (висновку) атестаційної комісії № 6 ГУ НП у Донецькій області від 14 грудня 2016 року, визнання протиправним та скасування рішення (висновку) апеляційної атестаційної комісії східного регіону від 25 січня 2017 року № 7 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, визнання протиправним та скасування наказу від 30 січня 2017 року № 67 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, поновлення на службі в поліції на посаді, зобов`язання нарахувати та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу задоволено частково. 
 
Визнано протиправним та скасовано висновок Атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Донецькій області, оформлений протоколом від 14 грудня 2016 року № 3, щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та необхідності звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
 
Визнано протиправним та скасовано висновок Апеляційної атестаційної комісії східного регіону № 7, оформлений протоколом від 25 січня 2017 року № 8, щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та необхідності звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
 
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 січня 2017 року № 67 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) підполковника поліції ОСОБА_1 - старшого інспектора Покровського ВП ГУ НП у Донецькій області.
 
Поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 31 січня 2017 року.
 
Стягнуто з ГУ НП у Донецькій області на користь ОСОБА_1                                  53 103 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період                       з 31 січня 2017 року по 26 червня 2017 року.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
 
Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлені позивачем окремо від вимоги про поновлення на роботі, то обґрунтованим є розгляд цієї справи у порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист   цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. 
 
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
 
Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.
 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
 
За наявності  порушення прав працівника  у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі та згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 та в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 490/219/17-ц (провадження № 61-30338св18).
 
Установивши, що доводи та надані докази в справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача на працю призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. 
 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував вимоги розумності та справедливості, а також конкретні обставини справи: роботу ОСОБА_1 протягом тривалого часу з позитивними характеристиками, характер порушення його прав, істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.
 
Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та помилково скасував рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково та залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 401, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Донецького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року скасувати.
 
Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області            від 05 липня 2018 року залишити в силі.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                         В. І. Крат
 
Судді                                                                                                      Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                                 В. І. Журавель
 
                                                                                                                Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                М. М. Русинчук