ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 березня 2020 року
м. Харків

справа № 619/666/14-ц
провадження № 22ц/818/540/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Огар І.Ю.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
представник позивача – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 ,
представник відповідача – ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року в складі судді Якименко Л.О., 

у с т а н о в и в:

В лютому 2014 року  ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона є власницею 37/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 0,07 га АДРЕСА_1 . Власницею інших 63/100 частин вказаного домоволодіння є ОСОБА_3 .

Зазначає, що між ними виникли неприязні стосунки з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташоване вказане домоволодіння. ОСОБА_3 самовільно збудувала бетонний паркан по невизначеній межі без погодження з нею, чим перешкоджає користуватися хвірткою та гаражем, проходу до огороду та можливості збудувати вигрібну яму і туалет, а також влаштувати свердловину для водопостачання. 

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 просила визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

17 липня 2014 року ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_1 набула у власність 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. за реєстровим № 666.

19 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Підстави і обгрунтування позову є аналогічними позову ОСОБА_5 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року позов задоволено частково. Виділено відповідно до фактичних меж земельної ділянки за Ш варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4-026, складеного 07 липня 2014 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса: ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 277,5 кв м, вказану за планом зеленим кольором; ОСОБА_3 – земельну ділянку площею 462,5 кв. м., вказану за планом синім кольором. Земельна ділянка площею 13,2 кв м, вказана за планом жовтим кольором, залишена у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Границю між земельними ділянками співвласників встановлено у такий спосіб: по лінії розподілу між гаражем літ. «Г» та сараєм літ. «Б»; по зовнішній стіні сараю літ. «Б» та сараю літ «Д»; від кута сараю літ. «Д» по прямій відрізок довжиною 2,0 м.; поворот ліворуч відрізок довжиною 3,97 м. (1,0 + 2,97); поворот ліворуч відрізок довжиною 18, 25 м, що розділяє тильну сторону земельної ділянки домоволодіння на відрізок 5,65 м та 16,25 м. Зобов`язано ОСОБА_1 влаштувати окремий в`їзд. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 визначено за рішенням суду. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що 1 та П варіанти запропоновані експертом відповідно до плану відводу земельної ділянки, а 1У та У – відповідно до державного акту, який на даний час визнаний недійсним, а його реєстрація скасована. 

04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подала до Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що суду не надано доказів: щодо перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою, щодо дозвільної документації на облаштування вигрібної ями згідно з діючими державними будівельними та санітарними нормами, щодо використання земельної ділянки з порушенням прав ОСОБА_5 . Суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка площею 0,0696 га за вказаною адресою на даний час ніким не приватизована, однак відповідно до викопіювання з Публічної кадастрової картки України земельна ділянка з кадастровим номером 6322010100:00:003:0768 станом на 03 жовтня 2017 року знаходиться у приватній власності. Справа розглянута за відсутності відповідача, при цьому причини неявки, викладені представником останньої в заяві, а саме – участь у поховальній церемонії - визнані неповажними, що не узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Оскільки право спільної часткової власності припинено, вони не можуть спільно користуватись та володіти земельною ділянкою. Крім того, зазначений у Ш варіанті по фактичній межі відрізок земельної ділянки за інформацією Державного земельного кадастру є власністю ОСОБА_6 – з боку АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 – з боку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом. 

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року в складі судді Коваленко І.П. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року в складі суддів Коваленко І.А. Осяннікової А.І., Карімової Л.В. справа призначена до розгляду.

26 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про визначення порядку користування земельною ділянкою не відповідає.

Спірною є земельна ділянка  АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать, що власницею 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці розміром 700 кв м АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23 серпня 1994 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Маренич Г.П. за реєстровим № 2-2357.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2010 року визначено порядок користування житловим будинком та надвірними будівлями за вказаною адресою.

Виділено в користування ОСОБА_5 : по житловим будівлям «А-1»: кімнату 1-4 площею 17,8 кв м, кухню 1-5 площею 7,3 кв м, загальною вартістю 22 504 грн; «а»: тамбур 1 площею 6,8 кв м, вартістю 4 009 грн, разом по житловим будівлям: 31,9 кв м, вартістю 26 513 грн; по надвірним спорудам а2: ганок вартістю 284 грн, Г: гараж вартістю 4 241 грн, № 1-3: Ѕ частину огорожі вартістю 2 015 грн разом по надвірним спорудам вартістю 1 218 грн. Усього ОСОБА_5 виділено приміщень і будівель на суму 33 053 грн.

Виділено ОСОБА_3 по житловим будівлям «А-1»: коридор 1-1 площею 4,6 кв м кімнату 1-2 площею 18,6 кв м, кімнату 1-3 площею 8,7 кв м, загальною вартістю 28 600 грн, «а»: частину котельні 1-6 площею 3,7 кв м, вартістю 2 181 грн, «а1»: ванну 1-4 площею 6,5 кв м, частину котельні 1-6 площею 7 кв м, загальною вартістю 10 804 грн, разом по житловим будівлям: 49,1 кв м, вартістю 41 583 грн; по надвірним спорудам «Б»: сарай вартістю 2 438 грн, «В»: погріб вартістю 1 352 грн, «Д»: сарай вартістю 3 714 грн, «Е»: вбиральню вартістю 1 283 грн, «З»: навіс вартістю 735 грн, № 1-3: Ѕ частину огорожі вартістю 2 015 грн, «Ж»: колонку вартістю 3 513 грн, разом по надвірним спорудам вартістю 12 050 грн. Усього ОСОБА_3 виділено майна на суму 56 635 грн.

Встановлено, що частки співвласників складають: ОСОБА_5 – 37/100, ОСОБА_3 – 63/100.

Для здійснення вказаного розподілу сторони зобов`язано виконати відповідні переобладнання. 

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2011 року заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2010 року змінено з доповненням його реченням наступного змісту: «Після проведення переобладнання відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 08 лютого 2010 року № 11211/622, перерозподілити частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_5 право власності на37/100, а за ОСОБА_3 – на 63/100 частин будинку та господарських будівель». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0696 га належала на праві приватної власності ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (Серія ЯД № 028707), виданого 18 квітня 2008 року на підставі рішення Дергачівської міської ради Харківської області ХХ1У сесії У скликання від 05 березня 2008 року № 7-4.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Визнано недійсним рішення Дергачівської міської ради Харківської області ХХ1У сесії У скликання від 05 березня 2008 року № 7-4 «Про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд площею 0,0696 га по АДРЕСА_1 » та Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 028707, виданий ОСОБА_3 18 квітня 2008 року на підставі рішення Дергачівської міської ради Харківської області ХХ1У сесії У скликання від 05 березня 2008 року № 7-4.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 6322010100:00:003:0768.

17 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_1 набула у власність 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. за реєстровим № 666.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. 

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип пропорційності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Як роз`яснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-У, згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначалося пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року № 1702-У1. 

При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку постування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. 

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежного користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на часткову чи на час виникнення останньої. 
Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення) була обов`язковою для судів. 
Для з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 березня 2014 року по справі призначена судова будівельно-технічна експертиза. 
Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4026, складеним 07 липня 2014 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_9 на 3/8 частки ОСОБА_5 покладається земельна ділянка площею 262,5 кв м; на 5/8 частки ОСОБА_3 покладається земельна ділянка площею 437,5 кв м. На розгляд суду запропоновано п`ять варіантів порядку користування земельною ділянкою: два - відповідно до плану відводу земельної ділянки від 12 липня 1960 року, відповідно до фактичних меж земельної ділянки, два – відповідно до акту про приватизацію. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги Ш варіант Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4-026, складеного 07 липня 2014 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, та виходив із того, що 1 та П варіанти запропоновані експертом відповідно до плану відводу земельної ділянки, а 1У та У – відповідно до державного акту, який на даний час визнаний недійсним, а його реєстрація скасована.
Разом з тим спірна земельна ділянка має різну конфігурацію, межі не визначені.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року в складі суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І., Сащенка І.С. задоволено клопотання ОСОБА_3 . По справі призначена повторна будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса. 
09 серпня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від судового експерта Пугачової І.Л. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса про надання додаткових матеріалів, а саме: технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 , складеного станом на 2018 рік (із зазначенням у технічному паспорті лінійних розмірів по периметру земельної ділянки, її конфігурації та відповідної площі, що підлягає визначенню порядку користування нею); пояснення суду, на підставі яких визначити порядок користування досліджуваною земельною ділянкою (відповідно до плану відводу земельної ділянки № НОМЕР_1 за вказаною адресою, що складений 12 липня 1960 року, чи за фактичним користуванням); якщо необхідно визначити порядок користування земельною ділянкою у фактичних межах, надати на дослідження геодезичну зйомку земельної ділянки АДРЕСА_1 станом на 2018 рік в печатному та електронному вигляді, із зазначенням конфігурації, площі, лінійних розмірів по периметру ділянки, координат поворотних точок меж фактичного землекористування та координат поворотних точок будівель і споруд, що на даний час розташовані у межах цієї ділянки; провести оплату за виконання судової експертизи.
19 листопада 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення від судового експерта Пугачової І.Л. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку на виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_4 – представника ОСОБА_3 . По справі призначена повторна судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса. 
15 квітня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від судового експерта Пугачової І.Л. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса про надання додаткових матеріалів, а саме: технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 , складеного станом на 2019 рік (із зазначенням у технічному паспорті лінійних розмірів по периметру земельної ділянки, її конфігурації та відповідної площі, що підлягає визначенню порядку користування нею); роз`яснення щодо фактичного користування (за межовими знаками всередені земельної ділянки чи за межовими знаками по зовнішнім границям земельної ділянки); пояснення суду, на підставі яких визначити порядок користування досліджуваною земельною ділянкою (відповідно до плану відводу земельної ділянки № НОМЕР_1 за вказаною адресою, що складений 12 липня 1960 року, чи за фактичним користуванням); якщо необхідно визначити порядок користування земельною ділянкою у фактичних межах, надати на дослідження геодезичну зйомку земельної ділянки АДРЕСА_1 станом на 2019 рік в печатному та електронному вигляді, із зазначенням конфігурації, площі, лінійних розмірів по периметру ділянки, координат поворотних точок меж фактичного землекористування та координат поворотних точок будівель і споруд, що на даний час розташовані у межах цієї ділянки; провести оплату за виконання судової експертизи.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року клопотання судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф М.С.Бокаріуса Пугачової І.Л. задоволено. Роз`яснено, що поставлене перед експертом питання щодо можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 стосується фактичного користування співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за межовими знаками всередені земельної ділянки та вказано, що порядок користування спірною земельною ділянкою необхідно визначити за фактичним землекористуванням. Ухвалено забезпечити прибуття експерта, належні умови праці, а також безперешкодне обстеження домоволодінняза вказаною адресою в присутності сторін по справі.
Матеріали даної цивільної справи були направлені Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф М.С.Бокаріуса для проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року.
16 вересня 2019 року на адресу суду надійшло повідомлення від судового експерта Пугачової І.Л. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
З урахуванням характеру спору та за наявності висновку експерта, який надавався за матералами справи, без врахування того, що спірна земельна ділянка має різну конфігурацію, межі не визначені, геодезична зйомка земельної ділянки станом на 2019 рік відсутня, для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, необхідні спеціальні знання в галузі земельних відносин.
Однак призначена судом апеляційної інстанції повторна судова будівельно-технічна експертиза проведена не була, оскільки додаткові матеріали не надано. 
Враховуючи викладене, правові підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 відсутні.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про визначення порядку користування земельною ділянкою та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Судові витрати, понесені ОСОБА_3 за подачу апеляційної скарги, документально підтверджуються дублікатом чека від 04 жовтня 2017 року в розмірі 267,50 грн (а. с. 207 т. 2).
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір в розмірі 267,50 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.
Керуючись ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року скасувати в частині вирішення спору про визначення порядку користування земельною ділянкою та розподілу судових витрат ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 267,50 грн (двісті шістдесят сім грн 50 коп.).

В іншій частині рішення залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова