Єдиний унікальний номер 233/7434/19 
Номер провадження 22-ц/804/718/20        

Єдиний унікальний номер 233/7434/19                                      Головуючий у 1 інстанції Каліуш О.В.
Номер провадження 22-ц/804/718/20                                                                          Доповідач Корчиста О.І.
                                                           
                                                    ПОСТАНОВА
                                            Іменем              України

25 березня 2020 року              Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді              Корчистої О.І.
суддів:    Тимченко О.О., Хейло Я.В.
за участю секретаря:  Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 233/7434/19 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 ,  
на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року,

                                                         встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтні 2019 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» виробнича одиниця «Костянтинівкатепломережа» (далі за текстом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з нього заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з січня 2012 року по вересень 2019 року в сумі 26650,16 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ВО «Костянтинівкатепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» поставляє теплову енергією та забезпечує теплом квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач по справі ОСОБА_1 .  У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, за період з січня 2012 року по вересень 2019 року включно, утворилась заборгованість в загальному розмірі 26650,16 гривень, яку відповідач в добровільному порядку погашати відмовляється.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості  задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з січня 2012 року по вересень 2019 року в розмірі 26650,16 гривень.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» судовий збір у розмірі 1921 гривня. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити або частково відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Також ставить питання про застосування строків позовної давності.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , зазначає, що згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №062358 від 16 липня 2019 року йому встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 серпня 2020 року.
З 2013 року він не працював, з жовтня 2019 року почав отримувати пенсію за інвалідністю, до того часу ніякого доходу не мав.
Також вказує, що в період з 21 жовтня 2019 року по 26 листопада 2019 року він знаходився на стаціонарному лікуванні. 
Отримав лист від суду 21 листопада 2019 року, але через поганий стан здоров`я не відкривав його та про розгляд справи дізнався лише у грудні 2019 року. Просив  застосувати строк позовної давності.
Договір про надання позивачем послуг з теплопостачання ним не укладався, отже договірні відносини між сторонами не існують.
Про наявність заборгованості він дізнався тільки коли позивач звернувся до суду. Будь-яких повідомлень про заборгованість від відповідача він не отримував. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11 лютого 2020 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив від позивача, в якому ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року залишення без змін. Розгляд справи провести за відсутності  представника ВО «Костянтинівкатепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» .
В обґрунтування доводів відзиву зазначає, що судом при розгляді справи у повному обсязі досліджені матеріали справи та надано обґрунтовану оцінку доказам. Між Виробником та Споживачем встановилася фактичні відносини з надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 , оскільки Виробник надає теплову енергію, а Споживач використав послугу для задоволення власних потреб. 
За весь період, що підлягає стягненню,боржник на адресу стягувача з письмовими завами, щодо укладення договору у письмовій формі або заявами з незгодою з деякими пунктами договору не звертався.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.  Його представник ОСОБА_3 подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.
В судове засідання апеляційного суду представник позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.
Відповідно до положень частини 2 статті 372  ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» є постачальником послуг з централізованого опалення ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_1 , про що свідчить особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ВО «Костянтинівкатепломережа» на ім`я відповідача.
В період з січня 2012 року по вересень 2019 року позивачем надавались послуги з централізованого опалення, про що свідчать Акти про підключення житлового будинку АДРЕСА_1 до системі централізованого опалення від 15 жовтня 2012 року, від 05 жовтня 2013 року, від 23 жовтня 2014 року, від 15 жовтня 2015 року, від 17 жовтня 2017 року, від 07 листопада 2018 року, від 20 жовтня 2016 року.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не сплачував вартість послуг з централізованого опалення в період з січня 2012 року по вересень 2019 року в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 26650,16 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає позивач, але не сплачував вартість послуг з централізованого опалення в період з січня 2012 року по вересень 2019 року в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 26650,16 гривень.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального закону за наступних підстав
Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Хоча у частині першій статті 19 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини другої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої    статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Як убачається з виписки з Реєстру територіальних громад відповідач ОСОБА_1 з 01 серпня 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.17-18)
Отже, саме з 01 серпня 2016 року у відповідача ОСОБА_1 виник обов`язок по сплаті вартості наданих позивачем послуг з теплопостачання.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про обов`язок відповідача оплатити вартість послуг з теплопостачання за період з січня 2012 року по липень 2016 року включно, суперечать наявним в матеріалах справи письмовим доказам, нормам матеріального та процесуального закону. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Розмір заборгованості підтверджений письмовим доказом у вигляді розрахунку, яка за період:
з серпня 2016 року по грудень 2016 року (з урахуванням субсидії) складає 1107,99 гривень;
за 2017 рік  (з урахуванням субсидії) складає 3473,31 гривень;
за 2018 рік (з урахуванням субсидії) складає 8880,54 гривень;
з січня 2019 року по вересень 2019 року включно складає 5277,10 гривень, 
а всього за період з серпня 2016 року по вересень 2019 року включно, заборгованість складає 18 738,94 гривень. (а.с. 4-7)
Крім цього, відповідач ОСОБА_1 ставить питання про застосування строку позовної давності.
В обґрунтування доводів заяви про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 зазначає, що в період з 21 жовтня 2019 року по 26 листопада 2019 року він проходив лікування на денному стаціонарі в Комунально-профілактичному закладі «Міський психіатричний диспансер м.Костянтинівки». Приблизно 21 листопада 2019 року коли він навідався з лікарні до дому, він отримав рекомендований лист з Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, але через поганий стан здоров`я не розкрив його, продовжив лікування. Також зазначає, що в середині грудня 2019 року за місцем його реєстрації  він отримав рекомендованого листа з Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, в якому була копія оскаржуваного рішення суду від 11 грудня 2019 року. Тоді він вже ознайомився і з листом із суду, який він отримав приблизно 21 листопада 2019 року, в якому знаходилась ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року та позовна заява ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» про стягнення з нього суми заборгованості за послуги з теплопостачання. Вказував, що про розгляд зазначеної справи він дізнався лише в середині грудня 2019 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Відповідно до положень статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Вбачається, що 30 жовтня 2019 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» звернулось до суду з позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з січня 2012 року по вересень 2019 року в сумі 26650,16 гривень. (а.с. 2-3)
Враховуючи, що обов`язок у відповідача перед позивачем по сплаті вартості послуг з теплопостачання виник з серпня 2016 року, а з позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» звернулось до суду 30 жовтня 2019 року, то строк позовної давності починається з 01 листопада 2016 року до 30 жовтня 2019 року. (а.с. 2-3)
Щодо доводів заяви про застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Частиною 3статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до пункту 2  частини 3 статті 2 ЦПК України  основними засадами цивільного судочинства є повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
Як убачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 21 листопада 2019 року відповідачу ОСОБА_1 було вручено копію ухвали та позовної заяви, що також підтверджує відповідач в апеляційній скарзі.  (а.с.21)
Відповідно до ухвали судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року, яку було вручено відповідачу 21 листопада 2019 року, вбачається, що судом було роз`яснено права відповідача. (а.с.19)
Обґрунтовуючи заяву про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , не заперечує проти належного отримання вищенаведеної ухвали суду 21 листопада 2019 року, але зазначає, що через стан здоров`я не відкрив листа та не ознайомився з його змістом.  
Крім цього, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідач за період  часу з дня закінчення лікування з 26 листопада 2019 року по день ухвалення рішення судом першої інстанції 11 грудня 2019 року, без об`єктивних причин правом подати заяву до суду про застосування строку позовної давності не скористався, доказів на підтвердження причин поважності не подання такої заяви суду не надав.
Отже заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за теплопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 30 вересня 2019 року в розмірі  18738,94 гривень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «Проніна проти України»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з  порушенням матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_3   звільняється від сплати судового збору.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з держави на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1350,74 гривень (пропорційно до розміру задоволених вимог).
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з позивача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі - 855,39 гривень (пропорційно до розміру задоволених вимог).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи, вищезазначене з держави на користь позивача підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у розмірі  495,35 гривень (1350,74 - 855,39).

          Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                      постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року  скасувати.
Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з серпня 2016 року по вересень 2019 року  задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа»  заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 серпня 2016 року  по 30 вересня 2019 року в розмірі 18738,94 гривень.
У задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з січня 2012 року по липень 2016 року відмовити.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа»  судовий збір у розмірі 495,35  гривень.
             Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

    Головуючий                                   О.І. Корчиста

Судді:                                                   О.О. Тимченко

                                                                                                                    Я.В. Хейло